Държавен вестник, бр. 78, 2000 г., стр. 15

Б Р О Й  78
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  15
ния относно субектите, на които могат да се
предоставят концесията или разрешението.
Изискването, което се съдържа в нея, е редът и
условията в тази насока да се уредят със закон.
Същото изискване означава, че от Конституци-
ята произтича правомощието на законодателя
да установи със закон режим на предоставяне
на концесии или разрешения, като уреди изця-
ло правоотношенията във връзка с такъв ре-
жим. Уреждането им несъмнено включва из-
ричното посочване на обектите, за които би се
отнасял този режим. Същевременно включва и
посочването на субектите, на които се предо-
ставя или може да се предостави концесия или
разрешение за дейностите, обект на установен
държавен монопол.
Следователно освен установяването на дър-
жавен монопол, в правомощията на висшия
законодателен орган (Народното събрание) е и
определянето на субектите, които въз основа
на концесия или разрешение ще могат да уп-
ражняват съответната дейност. При определя-
нето им законодателят може конкретно да по-
сочи предпочетения правен субект. Наред с това
той разполага с възможността да посочи приз-
наците, характеризиращи дадена група правни
субекти, и така да определи кръга на тези, из-
между които би могъл да бъде предпочетен
получаващият концесия или разрешение.
4. Конституцията не навлиза в уредба на
обществените отношение във връзка с предо-
ставянето на концесии и разрешения за обекти-
те и дейностите по чл. 18, ал. 1—4. Тя, както се
изтъкна, поставя изискването за цялостно ре-
гулиране със закон на концесионния и разре-
шителен режим. Такова цялостно регулиране
освен другите обществени отношения обхваща
и тези, които възникват при промяна в статута
на субекта, получил концесията или разреше-
нието. Това се отнася също за случаите, в които
промяната е резултат на приватизационна сдел-
ка с прехвърляне на собствеността на съответ-
ното държавно предприятие или на дялове и
акции, собственост на държавата и общините.
Тези случаи според обстоятелствената част на
искането възникват поради предстоящата
приватизация на предприятия, упражняващи
някои от дейностите, обект на установен дър-
жавен монопол. При отсъствието на конститу-
ционна уредба обаче тяхната уредба не може да
се извлича по тълкувателен път от разпоредби
на основния закон. Тя съгласно чл. 18, ал. 5 от
Конституцията трябва да се съдържа в закони-
те, уреждащи реда и условията за предоставяне
на концесии и разрешения. Ето защо в консти-
туционно установените правомощия на законо-
дателя е да уреди на равнище закон и материя-
та, засягаща връзката между двата правни ин-
ститута—приватизирането на държавни пред-
приятия или търговски дружества и предоста-
вянето на концесии и разрешения. Очевидно
впрочем в същия смисъл е разбирането и на
законодателния орган, от когото са приети за-
конови разпоредби, уреждащи такава материя—
§ 5а от допълнителните разпоредби на Закона
за преобразуване и приватизация на държавни
и общински предприятия.
5. С оглед на направените дотук изводи и въз
основа на тях съдът намира, че трябва да се
приеме следното:
—държавният монопол е конституционно
установеното в чл. 18, ал. 4 от Конституцията
правомощие на Народното събрание със за-
кон да предоставя изключителни права за осъ-
ществяване на изчерпателно изброените в съ-
щата разпоредба дейности, като посочи кон-
кретните публични или частни правни субек-
ти или признаците, характеризиращи кръга
от такива субекти, които могат да получат кон-
цесия или разрешение за упражняване на съ-
ответната дейност;
—конституционно установено е и правомо-
щието на Народното събрание за цялостно уреж-
дане със закон на реда и условията за предоста-
вяне на концесии за обектите и разрешения за
дейностите по чл. 18, ал. 1—4 от Конституция-
та. Това правомощие обхваща уреждането със
закон и на обществените отношения, възниква-
щи по повод на предстояща или обявена проце-
дура за приватизация на предприятия или тър-
говски дружества, които въз основа на конце-
сия или разрешение извършват дейност, обект
на държавен монопол.
II
Понятието “националните далекосъобщи-
телни мрежи” като граматически и логически
обособена част от една конституционна разпо-
редба—чл. 18, ал. 4, подлежи на тълкуване по
реда на чл. 149, ал. 1, т. 1 от Конституцията. С
оглед определянето на неговото съдържание и
за да отговори на поставения в искането тълку-
вателен въпрос, съдът счита за необходимо да
определи първо белезите, които характеризи-
рат понятието “далекосъобщителни мрежи”.
1. Вече се отбеляза, че според Решение № 2
от 6.II.1996 г. по к.д. № 26 от 1995 г. в чл. 18,
ал. 4 от Конституцията са изброени дейности-
те, за които е допустимо установяването на дър-
жавен монопол. Освен използването на вид енер-
гия и производството на определени  продукти
и вещества при изброяването са посочени и
далекосъобщителните мрежи. Като се има пред-
вид това и даденото от съда тълкуване на чл. 18,
ал. 4 от Конституцията в указания смисъл, след-
ва да се приеме, че съдържанието на понятието
“далекосъобщителни мрежи” включва дейност-
та, която се извършва при използването им и
която представлява пренос на сигнали чрез
кабел, електромагнитни, оптични или други
технически средства. Такова е определението
на “далекосъобщения” и в действащото зако-
нодателство—чл. 3, ал. 1 от Закона за далеко-
съобщенията.