Държавен вестник, бр. 28, 2014 г., стр. 17

БРОЙ  28	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  17  
4.5.15. прави превръзки след назначение;
4.5.16. води съответната документация за 
медицински сестри (рапортна книга, тетрадка 
за визитации, тетрадка за назначения, табели 
за изписани лекарства и санитарни материали);
4.5.17. поръчва, разпределя и раздава храната 
на болните според назначените диети;
4.5.18. следи за изрядна хигиена в кухненския 
офис;
4.5.19. следи за опазване на болничното 
имущество;
4.5.20. асистира при провеждането на проце­
дурите ПББ и плазмен обмен;
4.5.21. отговаря за апаратурата, лекарствените 
продукти и медицинските изделия, използвани 
при лечението на пациентите;
4.5.22. извършва и други дейности, назначени 
от старшата медицинска сестра или началника 
на клиниката/отделението, в рамките на ком­
петенциите, които притежава.
4.6. Старша медицинска сестра в клиника/
отделение по нефрология може да бъде лице 
с образователно-квалификационна степен „ба­
калавър“ или „магистър“ по специалността 
„Управление на здравните грижи“. Старшата 
медицинска сестра:
4.6.1. организира, ръководи и контролира 
работата на медицинските сестри и санитарите 
в клиниката;
4.6.2. организира и следи за квалификацията 
на кадрите, за които отговаря, участва в подбо­
ра и предлага на началника на клиниката нови 
кадри за назначаване;
4.6.3. изписва, получава и контролира израз-
ходването на всички лекарствени продукти, ме­
дицински изделия и консумативи за лечението 
на пациентите;
4.6.4. изготвя ежедневни, седмични и месечни 
справки за изразходваните материали и лекар­
ствени продукти;
4.6.5. извършва и други дейности, назначени от 
началника на клиниката/отделението в рамките 
на компетенциите, които притежава.
5. Образци за информирано съгласие на 
пациента
5.1. Типовите образци на информирано съгла­
сие се утвърждават от всяко лечебно заведение 
според спецификата на дейността, като следва 
да съдържат най-малко следната информация за 
пациента по отделните нозологични единици:
5.1.1. Гломерулни болести
Гломерулните болести са група заболявания, 
които се характеризират с различни по вид и 
степен структурни и функционални промени, 
засягащи предимно гломерулите. Представляват 
двустранно увреждане на бъбреците. Могат да 
се проявят като самостоятелно заболяване или 
в хода на друго основно заболяване (имунно, 
метаболитно или др.). Диагнозата се поставя 
въз основа на клиничните прояви на болестта, 
лабораторните изследвания на кръв и урина, при 
необходимост – пункционна бъбречна биопсия 
и имунологични показатели.
Клинично гломерулните болести се проявяват 
най-често с повишено кръвно налягане, отоци 
по тялото, кръв и белтък в урината. При някои 
пациенти може да се наблюдава преходно или 
трайно влошаване на бъбречната функция с по­
качване на стойностите на уреята и креатинина. 
Заболяването може да прогресира и да доведе до 
развитие на хронична бъбречна недостатъчност. 
Диагнозата и лечението се провеждат в специ­
ализирана нефрологична клиника или отделение. 
Прилага се лечение съобразено с патогенетичния 
механизъм на увреждането(кортикостероиди, 
имуномодулатори и антикоагуланти по опре­
делени схеми и/или симптоматични средства). 
Лечението е продължително и често пъти се 
налага неколкократно постъпване в болница. То 
се провежда съобразено с получените резултати. 
Отказът от болничното лечение крие риск от 
усложнения. 
5.1.2. Тубулоинтерстициален нефрит (пиело­
нефрит)
Острият или хроничният обострен тубуло­
интерстициален нефрит (пиелонефрит) предста­
влява неспецифично възпалително заболяване 
на бъбречната тъкан и легенчето, развило се 
поради директно попадане в тях най-често 
на бактерии. Те могат да протичат с влошено 
общо състояние; повишаване на температурата 
до 39 – 40 °C, втрисане; болки в кръста; често 
уриниране, парене и болка при уриниране. По 
време на диагностицирането им и в хода на ле­
чението се изследват кръвни показатели и урина, 
включително и микробиологично изследване на 
урината (урокултура). Могат да се назначават и 
други допълнителни изследвания – ехография, 
рентгенови, изотопни и др. При съответни ин­
дикации се осъществяват консултаци с други 
специалисти (гинеколог, уролог, гастроентеролог). 
Най-често се провежда лечение с антибактери­
ални средства. Отказът от болничното лечение 
или извършване на необходимите изследвания 
крие риск от неточност в диагнозата, вземане 
на погрешно решение за лечение, усложняване 
на заболяването.
5.1.3. Хронична бъбречна недостатъчност 
(ХБН)
ХБН представлява комплекс от симптоми, 
предизвикани от прогресиращо бъбречно за­
боляване и намаление на бъбречната функция. 
Проявите му могат да бъдат от едва доловими 
до крайно тежко животозаплашващо състояние. 
Типични прояви са повишен обем на 24-часова 
урина, нощно уриниране, анемия, покачено кръв­
но налягане, повишени кръвни нива на уреята, 
креатинина и други. Лечението в по-леките 
степени е консервативно. При силно ограничена 
бъбречна функция трябва да се започне диализно 
лечение. То няма алтернатива и е животоспася­
ващо. Чрез успешното му прилагане с активно­
то участие на пациента могат да се постигнат 
много години удължаване на живота, който да 
се води при задоволително качество. Наред с 
благоприятните резултати са възможни и тежки 
усложнения, включително и животозаплашващи.
5.1.4. Остра бъбречна недостатъчност (ОБН) 
ОБН представлява остро (за часове и дни) вло­
шаване на бъбречната функция поради различни 
причини, като: шокови състояния, хирургически 
интервенции, инфекции, отравяния и др. Лече­