Държавен вестник, бр. 80, 2010 г., стр. 19

БРОЙ  80	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  19  
УКАЗ № 280
На основание чл. 98, т. 8 от Конституцията 
на Република България
П О С ТА Н О В Я В А М :
Награждавам Минчо Николаев Минчев с 
орден „Стара планина“ първа степен за из­
ключително големите му заслуги в областта 
на културата.
Издаден в София на 4 октомври 2010 г.
Президент на републиката: Георги Първанов
Министър-председател: Бойко Борисов
Подпечатан с държавния печат.
Министър на правосъдието:
Маргарита Попова
8052
КОНСТИТУЦИОНЕН СЪД
РЕШЕНИЕ № 10
от 28 септември 2010 г.
по конституционно дело № 10 от 2010 г.
Конституционният съд в състав: председател: 
Евгени Танчев, и членове: Емилия Друмева, 
Владислав Славов, Димитър Токушев, Благовест 
Пунев, Пламен Киров, Красен Стойчев, Георги 
Петканов, Ванюшка Ангушева, Цанка Цанкова, 
Стефка Стоева, Румен Ненков, при участието 
на секретар-протоколиста Мариана Георгиева 
разгледа в закрито заседание на 28 септември 
2010 г. конституционно дело № 10 от 2010 г., 
докладвано от съдията Румен Ненков.
Производството е по чл. 149, ал. 1, т. 2 и 
4 от Конституцията на Република България 
(Конституцията).
Делото е образувано на 29.04.2010 г. по ис­
кане на президента на Република България за 
установяване на противоконституционност и 
несъответствие с международни договори, по 
които България е страна, а именно Конвенцията 
за защита на правата на човека и основните 
свободи – КЗПЧОС (обн., ДВ, бр. 80 от 1992 г. с 
последвали изменения), и Международния пакт 
за граждански и политически права – МПГПП 
(обн., ДВ, бр. 43 от 1976 г.), на чл. 94, ал. 4, 5 и 
6 от Наказателно-процесуалния кодекс – НПК 
(обн., ДВ, бр. 86 от 2005 г., последно изм. и 
доп. бр. 32 от 2010 г.), така както е изменен и 
допълнен с § 8, т. 2 и 3 от Закона за изменение 
и допълнение на Наказателно-процесуалния 
кодекс – ЗИДНПК (обн., ДВ, бр. 32 от 2010 г.), 
и на чл. 177, ал. 1 НПК, така както е изменен 
с § 22, т. 1 от същия закон.
С искането се оспорва новосъздаденият 
правен институт „резервен защитник“ по чл. 94, 
ал. 4, 5 и 6 НПК. Вносителят намира, че проме­
ните противоречат на чл. 6, ал. 2; чл. 30, ал. 4; 
чл. 31, ал. 4; чл. 56; чл. 121, ал. 1 и чл. 122, 
ал. 1 от Конституцията. Твърди, че с тях нео­
правдано се ограничава правото на защита на 
обвиненото в извършване на престъпление лице, 
поставя се в опасност реализацията на принци­
па на установяване на истината, нарушава се 
принципът на равенството на гражданите пред 
закона и се засяга конституционно закрепеното 
състезателно начало в наказателния процес. 
Според вносителя институтът „резервен за­
щитник“ е несъвместим и с чл. 6, т. 3, буква 
„с“ КЗПЧОС и чл. 14, т. 3, буква „d“ МПГПП. 
Оспорва се също така изменението на 
чл. 177, ал. 1 НПК, което води до отпадане 
на забраната обвинението и присъдата да се 
основават само на съчетаването на данни от 
специални разузнавателни средства и показания 
на свидетели с тайна самоличност. Вносителят 
намира, че промяната противоречи на чл. 56 
и чл. 121, ал. 1 и 2 от Конституцията, защото 
с нея се накърнява правото на защита на об­
виняемия, засягат се принципите на състеза­
телност, равенство на страните и установяване 
на истината в наказателния процес.
Развита е и тезата за несъответствие на 
чл. 177, ал. 1 НПК с чл. 6, т. 1, изр. 1 КЗПЧОС 
и чл. 14, т. 1, изр. 1 МПГПП поради накърня­
ване на установените минимални стандарти за 
справедлив наказателен процес.
С определение от 1 юни 2010 г. искането 
на президента е допуснато за разглеждане 
по същество. Като заинтересовани страни по 
делото са конституирани Народното събрание, 
Министерският съвет, министърът на право­
съдието, министърът на вътрешните работи, 
Върховният касационен съд, главният проку­
рор, Висшият адвокатски съвет, омбудсманът, 
Съюзът на юристите в България, фондацията 
„Български адвокати за правата на човека“, 
фондацията „Асоциация за европейска ин­
теграция и права на човека“ и Българският 
хелзинкски комитет.
След образуването на делото е постъпило 
искане от шестдесет народни представители от 
41-ото Народно събрание за установяване на 
противоконституционност на оспорените и от 
президента изменения на чл. 177, ал. 1 НПК, 
извършени с § 22, т. 1 ЗИДНПК, както и на 
отмяната на глава двадесет и шеста с чл. 368 и 
369 НПК, извършена с § 54 ЗИДНПК, и за уста­
новяване на несъответствие с КЗПЧОС – меж­
дународен договор, по който България е страна, 
на оспорените и от президента промени по 
чл. 94, ал. 4, 5 и 6 НПК, извършени с § 8, т. 2 
и 3 ЗИДНПК, както и на отмяната на глава 
двадесет и шеста с чл. 368 и 369 НПК, извър­
шена с § 54 ЗИДНПК.
Народните представители твърдят, че из­
менението на чл. 177, ал. 1 НПК нарушава 
чл. 121, ал. 2 от Конституцията, защото създава 
опасност за разкриване на истината в производ­
ството по наказателни дела. Също поддържат, 
че институтът „резервен защитник“, създаден 
с промените в чл. 94 НПК, не съответства на 
изискването по чл. 6, т. 3, буква „с“ КЗПЧОС 
за осигуряване на правото на обвинения да 
ползва адвокат по свой избор.