Държавен вестник, бр. 109, 2002 г., стр. 32

С Т Р .  32
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  109
ml сярна киселина (3,4) и няколко гранули пем-
зен камък (3.11) и се разбърква. Колбата се
нагрява първоначално бавно, като от време на
време се бърка, докато масата се карбонизира
и изчезне пяната; след това се нагрява по-ин-
тензивно, докато течността изцяло закипи. Наг-
ряването е подходящо, ако врящата киселина
се кондензира по стените на колбата. Следва да
се внимава стените да не прегреят и органични
частички да не прилепват към тях. Когато раз-
творът се избистри и стане бледозелен, се про-
дължава да се вари още 2 h, след което се оста-
вя, за да се охлади.
5.2. Дестилация—внимателно се добавя дос-
татъчно вода, за да се осигури пълно разтваря-
не на сулфатите, охлажда се и след това се при-
бавят няколко гранули цинк (3.3). В събирател-
ната колба на апарата за дестилация се поставя
точно измерено количество от 25 ml сярна ки-
селина (3.5) или (3.6) в зависимост от пред-
полагаемото съдържание на азот. Добавят се
няколко капки червен метилов индикатор (3.7).
Колбата за кипене се свързва към кондензато-
ра на дестилационния апарат и краят на кон-
дензатора се потапя в течността от събирател-
ната колба на дълбочина поне 1 cm (виж наб-
людение 8.3). Бавно се изсипват 100 ml разтвор
от натриев хидроксид (3.8) в колбата за кипене,
без загуба на амоняк (виж наблюдение 8.1).
Колбата се нагрява, докато амонякът се дести-
лира.
5.3. Титрация—излишното количество сяр-
на киселина в събирателната колба се титрира
с разтвор от натриев хидроксид (3.9) или (3.10)
в зависимост от концентрацията на използва-
ната сярна киселина, докато се достигне край-
ната точка.
5.4. Контролен тест
В потвърждение на това, че реагентите не
съдържат азот, се извършва контролен тест
(кипене, дестилация, титрация) с 1 g захароза
(3.13) вместо пробата.
6. Калкулиране на резултатите
Съдържанието на общото количество бел-
тък се извършва по следната формула:
(V0.V1).с.0,014.100.6,25.t, където:
V0 е обемът (ml) на NаОН (3.9 или 3.10),
използван в теста с контролната проба;
V1 —обемът (ml) на NаОН (3.9 или 3.10), из-
ползван в титрацията на пробата;
с —концентрацията (mol/l) на натриев хид-
роксид (3.9 или 3.10);
t —масата [g] на пробата.
7. Сверяване, поверка на метода
7.1. Повторяемост
Разликата между резултатите от двете пара-
лелни определяния, извършвани с една и съща
проба, не трябва да превишават:
• 0,2% в абсолютна стойност—за съдържа-
нието на общ белтък по-малко от 20%;
• 1,0% отнесен към по-високато стойност—
за съдържанието на общ белтък от 20% до 40%;
• 0,4% в абсолютна стойност—за съдържа-
нието на общ белтък повече от 40%.
7.2. Точност
Анализът (кипине, дестилация, титрация) се
извършва с от 1,5 до 2,0 g ацетанилид (3.12) в
присъствието на 1 g захароза (3.13); 1 g ацетали-
нид консумира 14,80 ml сярна киселина (3.5).
Възвращаемостта (оползотворяването) трябва
да бъде поне 99%.
8. Наблюдение
8.1. Апарътът следва да бъде от ръчен, полу-
автоматичен или автоматичен тип. Ако апара-
тът изисква прехвърляне между стъпките на
кипенето и дестилацията,  трансферът се из-
вършва без загуба. Ако колбата на дестилаци-
онния апарат не е снабдена с капкомерна фу-
нийка, се добавя натриев хидроксид веднага
преди свързването на колбата с кондензатора,
като течността се изсипва бавно по стените.
8.2. Ако кипящото вещество се втвърди, от-
ново се започва определянето с по-големи ко-
личества сярна киселина (3.4), отколкото е ука-
зано.
8.3. За продукти с ниско съдържание на азот
обемът на сярната киселина (3.6), който се пос-
тавя в събирателната колба, може да се нама-
ли, ако е необходимо, до 10 или 15 ml и да се
добави до 25 ml с вода.
ХХIII. Определяне на суров протеин чрез
хидролизиране с пепсин и солна киселина
1. Цел и обхват
Този метод дава възможност да се определи
фракцията на суровия протеин чрез хидролизи-
ране с пепсин и солна киселина при определени
условия. Той е приложим при всички продукти
за изхранване на животни.
2. Принцип
Пробата се нагрява в продължение на 48 h
при 40°C в разтвор на пепсин хидрохлорид. Сус-
пенсията се филтрува и съдържанието на азот
във филтрата се определя по метода за опреде-
ляне на суров протеин.
3. Реактиви:
3.1. солна киселина, плътност 1,125;
3.2. 0,075 N солна киселина;
3.3. 2 единици / mg пепсин; активността на
пепсина се определя по метод, описан в част 4
на това приложение, и трябва да бъде установе-
на в съответствие с този метод;
3.4. около 0,2% (т/о) свежо приготвен разт-
вор на пепсин в солна киселина (3.2); активност
400 единици/l;
3.5. емулсия за гасене на пяна (например
силикон);
3.6. всички реактиви, изброени в т. 3. на
метода за определяне на суров протеин.
4. Апаратура:
4.1. водна баня или термостат, регулиран на
40°C ± 1°C;
4.2. апарат за разлагане и дестилация по
Kjeldahl.
5. Процедура
5.1. Приготвяне на разтвор (виж наблюде-
ние 7.2.)