Държавен вестник, бр. 48, 2018 г., стр. 6

СТР.  6	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  48
на държавния служител в качеството му 
обвиняем не е за осъществяване на право-
съдието, то противоречи пряко на посоче-
ната конституционна норма. По аргумент 
за по-силното основание упражняването на 
тези права не може да бъде конституцио-
носъобразно ограничавано и в дисципли-
нарното производство за същото деяние, 
защото дисциплинарното нарушение е с 
по-ниска степен на обществена опасност 
от престъплението.
Ограничаването на основните права 
само поради едновременното наличие на 
наказателно и дисциплинарно производство 
срещу държавния служител противоречи на 
чл. 31, ал. 4 от Конституцията.
6. Същевременно то противоречи и на 
чл. 57, ал. 2 от нея. 
а. Обществената оценка на държавния 
служител и в частност на този по чл. 142, 
ал. 1, т. 1 и ал. 3 ЗМВР не е конституцион-
но, а социалнопсихологическо понятие. Тя 
зависи от многобройни фактори, които не 
е нужно тук да бъдат подробно анализира-
ни. Същественото и достатъчно от гледна 
точка на конституционната норма е, че 
оценката не предпоставя по необходимост 
накърняването на чужди субективни права, 
нито на система от права, израз на които 
е публичният интерес, защото дисципли-
нарното нарушение и/или престъпление от 
служителя още не е установено с влезли в 
сила административен акт или присъда по 
никое от двете производства. 
Простото наличие на производствата 
само по себе си не е съображение от кон-
ституционен порядък, което да може да 
обоснове ограничаването на основни права 
на служителя (Решение № 11 от 2010 г. на 
КС). Авторитетът на държавната служба е 
легитимна законодателна цел, но тя не се 
постига чрез задължителното по силата на 
закона отстраняване от служба. Обратно, 
тази разпоредба на „твърдото право“ поставя 
службата в автоматична зависимост от ос-
нованията за образуване на производствата.
б. Съгласно чл. 207, ал. 1 НПК наказа-
телното производство се образува, когато 
са налице законен повод и достатъчно дан-
ни за извършено престъпление. Законните 
поводи според чл. 208 НПК са: съобщение 
до органите на досъдебното производство 
за извършено престъпление; информация за 
извършено престъпление, разпространена 
чрез средствата за масово осведомяване; 
лично явяване на дееца пред органите на 
досъдебното производство с признание за 
извършено престъпление; непосредствено 
разкриване от органите на досъдебното 
производство на признаци за извършено 
престъпление. Член 211, ал. 1 НПК сочи, 
че достатъчно данни за образуване на досъ-
дебно производство са налице, когато може 
да се направи основателно предположение, 
че е извършено престъпление.
Дисциплинарното производство се обра-
зува при наличие на данни за извършено 
дисциплинарно нарушение и за неговия 
извършител – чл. 205, ал. 1 ЗМВР. Данните 
могат да се черпят от всички източници 
на информация, включително и анонимни 
сигнали (вж. чл. 205, ал. 2 ЗМВР), които 
не са забранени със закон – чл. 39, ал. 1 
от Административнопроцесуалния кодекс 
(обн., ДВ, бр. 30 от 2006 г.; посл. доп., бр. 
42 от 2018 г.).
Образуването и на двете производства 
следователно, с изключение на личното 
явяване на дееца, зависи от обстоятелства, 
които са извън неговата воля. Всички те 
могат да бъдат и манипулирани именно с цел 
временното му отстраняване от длъжност, 
което зависи единствено и пряко само от 
законния повод за образуване на всяко от 
двете производства.
7. Оспореното законодателно разрешение 
влиза в противоречие и с основното начало 
на чл. 16 от Конституцията, според който 
трудът се гарантира и защитава от закона. 
а. Ако отстраняването от длъжност 
може да настъпи поради обстоятелства, 
които преобладаващо са извън волята на 
държавния служител, и да трае неопреде-
лено дълго, неговият труд не може да се 
счита за надеждно гарантиран. Това важи 
с още по-голяма сила тъкмо при по-висо-
ките изисквания за стабилност на правното 
положение на държавните служители по 
чл. 142, ал. 1 ЗМВР.
б. Съдебната защита срещу заповедта за 
временно отстраняване от длъжност, пред-
видена в чл. 211, изр. 1 ЗМВР, е ограничена 
в рамките на правомощията по чл. 214, ал. 2 
ЗМВР на издаващия я административен 
орган. Съдът може и трябва да провери 
единствено едновременното съществуване на 
наказателното и на дисциплинарното произ-
водство, при чието наличие отстраняването 
следва да бъде потвърдено. Това означава, 
че трудът на служителя не е и надеждно 
защитен от оспорената разпоредба, защото 
законният повод не подлежи на проверка 
извън производствата, за които е причина.
8. Съгласно Преамбюла на Конституцията 
правата на личността, нейното достойнство 
и сигурност са върховен принцип на Основ-
ния закон. Защитата на достойнството и 
доброто є име е прогласена и в специалната 
норма на чл. 32, ал. 1, изр. 2, последните 
две предложения от него.