Държавен вестник, бр. 100, 2015 г., стр. 103

БРОЙ  100	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  103  
съобразена с броя на настанените кучета, като 
всяко куче разполага с обща площ от мини-
мум 6 кв. м (включваща къщичка и дворче).
Съгласно ал. 2, ако настанените кучета по 
ал. 1 са в групи от повече от 8, но не повече 
от 20, всяко едно от тях трябва да разполага 
с минимална площ от:
1. 10 м2 (включваща къщичка и дворче) за 
животни до 20 кг;
2. 20 м2 (включваща къщичка и дворче) за 
животни над 20 кг.
Съгласно ал. 3, когато настанените кучета 
по ал. 1 са в групи от повече от 20, но не 
повече от 50, квадратурата на куче е равна 
на броя на кучетата в заграждението.
Съгласно ал. 4 до навършване на 4-месеч-
на възраст кученцата от едно котило може 
да бъдат настанявани на групи в дворчета с 
къщички, чиято площ позволява на всяко 
животно да има постоянен свободен достъп до 
вода, храна и сянка, и може да се ваксинират 
с поливалентни ваксини съобразно схемите 
за ваксинация, посочени в листовката на ли-
цензираните за употреба ваксини.
От своя страна чл. 105б, ал. 1 предвижда, 
че всяка къщичка по чл. 105а отговаря на 
следните изисквания:
1. има четири плътни стени с вход на една 
от тях, покрив и под;
2. стените, подът и покривът са изградени 
от материали и по начин, предпазващи куче-
тата от неблагоприятни климатични условия; 
материалите, от които са изградени, позволяват 
лесно почистване и дезинфекция;
3. подът е повдигнат/изолиран от земята;
4. има площ, съобразена с големината на 
кучето, като то да може свободно да влезе, 
да се изправя, да се обръща и да ляга;
5. разположена е под навес или сянка.
Също така (чл. 105б, ал. 2) дворчетата, в 
които са разположени къщичките по ал. 1, 
отговарят на следните изисквания:
1. оградени са с ограда, висока най-малко 
2,2 м, непозволяваща излизането на кучетата;
2. повърхността им да е покрита с трева 
и/или твърда настилка (чакъл, бетон, пясък, 
плочки и други или комбинация от тях).
Доколкото чл. 101, ал. 1, т. 8, чл. 105а и 
чл. 105б се оспорват с общи възражения, то 
и разглеждането им следва да бъде направено 
с оглед тяхната взаимовръзка.
Жалбоподателите, макар и изразено твърде 
многословно в жалбите им, твърдят, че тъй 
като отглеждането на кучета в къщички не 
позволява „отговорен контрол“ спрямо ус-
ловията на обитаване – температура и шум, 
то настаняването им в къщички е форма на 
жестоко отношение и неравностойно третиране 
спрямо кучетата, отглеждани в помещения в 
другите видове животновъдни обекти – зоо­
магазини, развъдници и пансиони.
И в двете жалби като пример за резултат 
от невъзможността за „отговорен контрол“ е 
посочено замръзването на водата за пиене за 
продължителен период от време през зимните 
месеци.
Съдът намира този пример за крайно не-
удачен спрямо регулираната материя в сега 
обсъжданите текстове на наредбата. Продъл-
жителното във времето лишаване на живот-
ните от достъп до вода безспорно е форма 
на жестоко отношение и е несъвместимо с 
добрите практики по отглеждане и грижи за 
животните – чл. 4, т. 2, буква „а“ ЕКЗЖК, 
чл. 7, ал. 2, т. 1 и 3 ЗЗЖ и чл. 150, ал. 1, т. 2, 
буква „в“ ЗВМД. Задоволяването обаче на 
физиологичните нужди на кучетата от вода е 
функция не от мястото на настаняване, а от 
полаганите за тях грижи, независимо от това 
къде и как се отглеждат. Дали животните ще 
бъдат лишени от вода поради замръзването є, 
замърсяването є или поради неосигуряването 
є въобще, е все резултат от поведението на 
лицата, полагащи грижи за тях и имащи за-
дължението да полагат „отговорен контрол“ 
към запазване здравето и живота на кучетата.
Що се касае до съществото на спора относ-
но това дали законът допуска отглеждане на 
безстопанствени кучета в къщички, то съдът 
намира, че е допустимо.
Нито ЕКЗЖК, нито ЗВМД, нито ЗЗЖ, 
които са приложимите в случая нормативни 
актове от по-горна степен спрямо наредбата, 
въвеждат различни правила по отношение 
на стопанисваните и безстопанствените (без-
домните) кучета. Правилата, отнасящи се до 
хуманното отношение към животните и до-
брите практики при отглеждането им, както 
и забраните за прояви на жестоко отношение 
към животните са общовалидни за всички 
животни (кучета) компаньони. Тези правила и 
забрани следва да се съблюдават без значение 
от правния статус на животното.
По аргумент от чл. 7 ЗЗЖ, чл. 2, т. 1, буква 
„а“ ЗВМД и чл. 45 ЕКЗЖК може да се направи 
еднозначен извод, че проявите на нехуманно 
и жестоко отношение към кучетата като вид 
животни компаньони са обвързани със самото 
им съществуване като живи същества, имащи 
своите физиологични и етологични нужди, а 
не с оглед наличието на собственически или 
други права по отношение на тях.
При така изложеното и като съобрази, че 
съгласно чл. 34, ал. 3 ЗЗЖ на кучета, които се 
отглеждат на открито, се осигурява подслон 
или къщичка, които ги защитават от небла-
гоприятни атмосферни условия.
Както и като се отчете, че съгласно чл. 173, 
т. 5 ЗВМД собствениците на кучета са длъж-
ни, когато ги отглеждат вързани на открито, 
да им осигурят подслон и площ за свободно 
движение.