Държавен вестник, бр. 82, 2012 г., стр. 46

СТР.  46	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  82
съд, установяващ престъпление от съответния 
вид (чл. 23 ЗОПДНПИ), показва позитивната 
позиция на страната по отношение участи­
ето є в международното сътрудничество за 
отстраняване на последиците от незаконно 
забогатяване в резултат на престъпна дейност. 
Същевременно въпрос на степен на общест­
вена опасност и наказателна политика е дали 
едно посегателство върху правния ред да се 
квалифицира като престъпление, или адми­
нистративно нарушение. Затова започването 
на проверката на основание влязло в сила 
наказателно постановление (при осигурена 
възможност за обжалването му пред съд), 
отнасящо се за тежко закононарушение, което 
по естеството си може да генерира значителна 
материална облага – над 150 000 лв. (чл. 24, 
ал. 1 ЗОПДНПИ), е принципно съвместимо 
с установените от КЗПЧОС стандарти.
Предвиденото в оспорения закон огра­
ничение на правото на мирно ползване на 
собствеността по чл. 1 от Протокол № 1 към 
КЗПЧОС чрез налагане на обезпечителни 
мерки (възбрана на недвижими имоти, за­
пориране на движими вещи и вземания и 
др.), освен че е насочено към постигане на 
легитимна цел – да обезпечи изпълнението 
на евентуалното бъдещо съдебно решение 
за отнемане на противозаконно придобито­
то имущество, отговаря и на изискванията 
за пропорционалност и справедлив процес. 
Всички мерки се налагат от съда, при това на 
основата на обосновано с достатъчно доказа­
телства предположение, че имуществото, към 
което са насочени, е придобито в нарушение 
на закона (чл. 38, ал. 2 ЗОПДНПИ). По всяко 
време те се намират под съдебен контрол, 
като при неотложна необходимост съдът 
може да разреши извършване на плащания 
или други разпоредителни действия с обезпе­
ченото имущество (чл. 40, ал. 1 ЗОПДНПИ). 
До внасянето на иска продължителността на 
обезпечителните мерки е ограничена по вре­
ме в рамките на три месеца (чл. 74, ал. 1 и 4 
ЗОПДНПИ). Проблем с пропорционалността 
на обезпечителните мерки би могъл да въз­
никне, ако съдебното производство продължи 
извън разумния срок по чл. 6.1 КЗПЧОС, но той 
би произтекъл от неспазване на задълженията 
на съда по ефективно администриране на де­
лото, а не от подлежащото на конституционен 
контрол абстрактно съдържание на закона. 
Може да се отбележи, че е препоръчително 
рискът от сериозно увреждане на интересите 
на участниците в стопанските отношения да се 
снижи чрез провеждане на максимално бърз 
граждански процес, вместо да се разчита на 
дължимото от държавата обезщетение по реда 
на Закона за отговорността на държавата и 
общините за вреди (чл. 91 ЗОПДНПИ).
Законът за отнемане в полза на държавата 
на незаконно придобито имущество съдържа 
идеята, че никой не може да придобива повече 
права от праводателя си, но същевременно 
гарантира справедлив процес на всички трети 
лица, които впоследствие са придобили права 
върху имущество с незаконен източник. От 
момента на началото на производството с 
налагането на обезпечителните мерки те също 
разполагат с възможността да се запознаят с 
доказателствата, да ги оборват и оспорват с 
всички допустими доказателства, да правят 
искания и бележки, да ползват помощта на 
адвокат и т.н. Наред с проверяваното лице тези 
заинтересовани лица задължително трябва да 
се конституират като ответници по внесения 
в съда иск (чл. 76, ал. 2 ЗОПДНПИ) и могат 
да участват като страни в решаващата фаза 
на съдебно разглеждане на спора. 
4. По довода за противоречие на админи­
стративната процедура (чл. 21 – 36 ЗОПДНПИ) 
за установяване на незаконно придобиване на 
имущество с чл. 56 от Конституцията във 
връзка с чл. 32 и 34 от Конституцията и чл. 8 
КЗПЧОС.
Основното право на защита по чл. 56 от 
Конституцията не е предоставено абстрактно 
на гражданина, а възниква в конкретна си­
туация, при която „са нарушени или застра­
шени негови права и законни интереси“. В 
съдържанието му е включена възможността 
засегнатият, лично или чрез упълномощено 
лице, да осъществи действия, насочени към 
адекватно противодействие на нарушението 
или заплахата. Предназначението на правото 
на защита е да служи за гаранция на други­
те права, предвидени в конституционните 
разпоредби. 
Проверката по чл. 21 – 36 ЗОПДНПИ 
започва с акт на директора на съответната 
териториална дирекция въз основа на въз­
никнало законово основание за провеждането 
є. Тя предхожда производството за отнемане 
в полза на държавата на незаконно придо­
бито имущество, чието начало се поставя с 
налагане на обезпечителни мерки от съда. 
Извършва се от органите на Комисията по 
чл. 13, ал. 1 ЗОПДНПИ. Предмет на провер­
ката е изясняване на произхода, начина на 
придобиване и преобразуването на имуще­
ството на проверяваното лице за определен 
от закона срок (чл. 28 във връзка с чл. 27, 
ал. 3 ЗОПДНПИ). Проверяващите събират 
необходимите сведения, като ползват както 
общодостъпна информация от различните 
публични регистри, така и защитена инфор­
мация, която се съхранява от други органи, 
институции или отделни лица. Източниците 
за придобиване на имуществото могат да 
се установяват и от прокуратурата, Минис­
терството на вътрешните работи, Държавна 
агенция „Национална сигурност“, органите 
по приходите и Агенция „Митници“ при осъ­