Държавен вестник, бр. 68, 2025 г., стр. 40

СТР.  40	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  68
доклад с рег. № 10-03-130/21.08.2020 г. на 
заместник-министъра на транспорта, който 
е публикуван ведно с проекта на 12.04.2019 г. 
и повторно на 28.02.2020 г. Проверката на 
съдържанието им сочи на изводи за несъ­
ответствие с изискванията на чл. 28, ал. 2, 
т. 2 – 5 ЗНА. Органът е мотивирал приема­
нето на проекта с Националната програма 
за подобряване качеството на атмосферния 
въздух в България, без да посочи целите, които 
се поставят; финансовите и други средства, 
необходими за прилагането на изменената 
наредба, и очакваните резултати. Липсва 
и анализ за съответствие с правото на Ев­
ропейския съюз. Видно е, че се предвижда 
категоризиране на МПС в зависимост от 
степента на отрицателно въздействие върху 
околната среда (екологични групи МПС), 
срокове за валидност на екологичните групи, 
свързани с периодичните прегледи на МПС 
и необходимите документи за провежда­
нето им, вкл. автоматично въвеждане на 
информацията в системите за електронно 
регистриране, задължения за обучения на 
технически специалисти, изисквания към 
уредите за измерване на замърсяванията и 
за оборудване на контролно-техническите 
пунктове. Горните промени са съществени 
и обективно изискват анализ за необходи­
мия ресурс за прилагането им, както и на 
очакваните резултати, какъвто в случая не е 
налице. В съдържанието на доклада и моти­
вите на проекта изцяло липсва информацията
по чл. 28, ал. 2 ЗНА за § 22, с който е изме­
нена процесната разпоредба, с оглед на което 
е невъзможно да се прецени законосъоб­
разността на въведените изисквания към 
знака за периодичен преглед и правилото 
за отразяване в него на екологичната група, 
т.е. нарушението на чл. 28, ал. 2 ЗНА засяга 
пряко и оспорената правна норма, а тезата на 
касатора в обратен смисъл е неоснователна. 
Все в аспекта на горните изисквания пър­
воинстанционният съд правилно е установил 
отсъствие на надлежен анализ за съответствие 
с правото на ЕС в доклада и мотивите на 
проекта. Общата констатация, че с послед­
ния се постига напредък по изпълнението на 
мерките в решение на СЕС по дело С-488/15, 
постановено срещу Република България, не 
покрива изискването на чл. 28, ал. 2, т. 5 
ЗНА поради липсата на преценка за пропор­
ционалността на нормите с оглед тежестта, 
която адресатите им следва да понесат при 
прилагането им. Следва да се посочи, че 
въпросът за процесуалните нарушения при 
приемане на Наредбата за изменение и до­
пълнение на Наредба № Н-32 от 16.12.2011 г., 
ДВ, бр. 80 от 11.09.2020 г., е разрешен с влезли 
в сила решения № 3934/29.03.2021 г. по адм. 
дело № 12473/2020 г. и № 5518/29.05.2023 г. по 
адм. дело № 11876/2022 г. на ВАС, четвърто 
отделение. 
Неоснователни са доводите в касационната 
жалба, че неспазването на чл. 28, ал. 2 ЗНА 
е несъществено нарушение на администра­
тивнопроизводствените правила. Въведените 
с разпоредбата изисквания са съществени, 
тъй като те са гаранция за спазването на 
принципите по чл. 26, ал. 1 ЗНА за обос­
нованост, откритост, стабилност и съгласу­
ваност при изработването и приемането на 
проект на нормативен акт. Последните пък 
са установени с цел гарантиране на правата 
и законните интереси на правните субекти, 
както и за упражняване на нормативната 
властническа компетентност от органите по 
целесъобразен и законосъобразен начин. Пра­
вилно тричленният състав е приел, че предвид 
задължителния характер на изискванията по 
чл. 28, ал. 2 от ЗНА неизпълнението им е 
съществено нарушение, налагащо отмяната 
на оспорените нормативни разпоредби.
Предвид гореизложеното настоящият каса­
ционен състав намира изводите на първоин­
станционния съд за допуснати нарушения на 
административнопроизводствените правила 
при приемане на оспорените разпоредби от 
наредбата за обосновани и законосъобразни. 
Обжалваните съдебни решения, предмет на 
касационно оспорване, са правилни. Същите 
не страдат от пороците по чл. 209, т. 3 АПК и 
следва да бъдат оставени в сила.
С оглед изхода по делото и претенцията 
за разноски на ответника по касация, коя­
то е надлежно доказана, съдът присъжда в 
негова полза сумата в размер на 3000,00 лв. 
за адвокатско възнаграждение. 
По изложените съображения и на осно­
вание чл. 221, ал. 2, предл. първо от АПК 
Върховният административен съд, петчленен 
състав на втора колегия,
Р Е Ш И :
Оставя в сила Решение № 2899 от 
12.03.2024 г. и Решение № 1796 от 21.02.2025 г., 
двете на тричленен състав на Върховния 
административен съд, четвърто отделение, 
постановени по адм. дело № 3973/2023 г.
Осъжда Министерството на транспорта 
и съобщенията да заплати на „ТЮФ Ин­
женеринг“ ЕООД с ЕИК 175073611 дело­
водни разноски в размер на 3000,00 лв. за 
адвокатско възнаграждение в касационното 
производство.
Решението не подлежи на обжалване.
За председател:
Любомир Гайдов
4654