Държавен вестник, бр. 54, 2003 г., стр. 5

Б Р О Й  54
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  5
КОНСТИТУЦИОНЕН СЪД
РЕШЕНИЕ № 8
от 5 юни 2003 г.
по  конституционно дело № 6 от 2003 г.
Конституционният съд в състав: председа-
тел—Румен Янков, и членове: Георги Марков,
Димитър Гочев, Тодор Тодоров, Неделчо Беро-
нов, Стефанка Стоянова, Маргарита Златаре-
ва, Васил Гоцев, Людмил Нейков, Живан Бел-
чев, Пенка Томчева, Лазар Груев, при участие-
то на секретар-протоколиста Гергана Иванова
разгледа в закрито заседание на 5 юни 2003 г.
конституционно дело № 6 от 2003 г., докладва-
но от съдията Лазар Груев.
Делото е образувано на 6 март 2003 г. по
искане на Президента на републиката за даване
на задължително тълкуване на чл. 81, ал. 2 и 3
от Конституцията на Република България от-
носно следните питания: 1. “Какво е съдържа-
нието на изискването на чл. 81, ал. 3 от Консти-
туцията, че “гласуването е лично”?” 2. “С оглед
на разпоредбата на чл. 81, ал. 3 от Конституция-
та допустимо ли е един народен представител
да гласува по един и същи въпрос освен със сво-
ята карта и с една или повече карти за гласува-
не на други народни представители?” 3. “С ог-
лед изискванията на чл. 81, ал. 2 и 3 от Консти-
туцията противоконституционен ли е закон,
приет чрез гласуване с чужди карти?”
С определение от 25 март 2003 г. Конститу-
ционният съд е допуснал за разглеждане по съ-
щество искането на Президента на република-
та и е конституирал като заинтересовани стра-
ни по делото Народното събрание и Минис-
терския съвет.
В определения 14-дневен срок е постъпило
одобреното с Решение № 228 на Министерския
съвет становище, което е обсъдено по-долу.
Становище от Народното събрание не е пос-
тъпило.
Първите две питания са свързани с тълку-
ване на онази част от разпоредбата на чл. 81,
ал. 3 от Конституцията, която повелява, че
“гласуването е лично”, поради което Консти-
туционният съд намира, че обсъждането на
поставените в тях проблеми трябва да стане
едновременно.
В искането си Президентът на републиката
изтъква, че след приемане на действащата Кон-
ституция многократно—както в Народното съб-
рание, така и в обществото—е бил поставян
въпросът, дали е допустимо народните пред-
ставители да гласуват с чужди карти. Посочва
също, че се изразяват различни становища по
този въпрос—било че тази практика нарушава
конституцията, било че изискването на основ-
ния закон за лично гласуване не е пречка депу-
татите да делегират правото си на глас на други
народни представители.
В своето становище Министерският съвет
счита, че “гласуването при приемането на акто-
вете на Народното събрание е акт на лично
действие на всеки народен представител, при
който той изразява свободно и независимо лич-
на воля в съответствие със своята съвест и убеж-
дения”. Същевременно е развита тезата, че “гла-
суването с чужди карти е недопустимо поведе-
ние, но не и от гледна точка на изискванията на
Конституцията, а от гледна точка на изисква-
нията на ПОДНС и на морала”. Обяснено е
също, че “гласуването на народен представител
освен с неговата карта и с една или повече кар-
ти на други народни представители представ-
лява нарушение на Правилника за организаци-
ята и дейността на Народното събрание, който
няма конституционна юридическа сила”.
Конституционният съд, за да се произнесе,
взе предвид следното:
Народното събрание (НС) е единствен ор-
ган на законодателната власт. Неговите ос-
новни правомощия са посочени в чл. 84 и 85
на Конституцията на Република България.
Тези правомощия са средство за реализиране
на възложените чрез основния закон функции
на парламента.
Осъществяването на правомощията става
чрез гласуване независимо от вида на акта, който
се приема. Възможността Народното събрание
да заседава и съответно приема своите актове
е функция от изрично изискуемите от Консти-
туцията кворум и мнозинство. Те пък са нали-
це, когато присъстват и съответно гласуват оп-
ределен брой народни представители (чл. 81,
ал. 1 и 2 от Конституцията).
Тези принципни положения са традиция в
българския конституционализъм още от Тър-
новската конституция, чийто чл. 114 повелява,
че “гласоподавание” се допуща само в такъв
случай, ако се “намират в заседанието” повече
от половината от “всите членове”. Съгласно
чл. 115 “членовете на Събранието трябва да гла-
соподават лично, явно и устно ...”.
Депутатите са носители на мандат да осъ-
ществяват законодателната власт по упълно-
мощаване от източника на властта—народа. В
този смисъл НС е изразител на народния суве-
ренитет като общодържавен (национален) пред-
ставителен орган.
Всяка съвременна представителна система
е неразривно свързана с общото и равно изби-
рателно право. Принципът на общото и равно
избирателно право непосредствено произтича
от народния суверенитет и едновременно с това
е форма на неговото проявление.
При представителната система субективно-
то избирателно право и статусът на граждани-
на в изборния процес и правото на гласуване на
народния представител са неразривно свърза-
ни. Те са конституционни права от един поря-
дък. И в двата случая се касае за лично консти-
туционно право. Недопустимо е то да бъде уп-