Държавен вестник, бр. 19, 2009 г., стр. 9

Б Р О Й  19
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  9
(3) Държавата, общините и частните лица
създават условия и гарантират на всяко лице
равен достъп до културни ценности.
Чл. 4. Държавната политика по опазване на
културното наследство се провежда от минис-
търа на културата във взаимодействие със съ-
ответните компетентни държавни и общински
органи, Светия синод на Българската правос-
лавна църква и централните ръководства на
другите регистрирани вероизповедания, и със
съдействието на гражданското общество.
Чл. 5. (1) Държавата организира опазването
на културното наследство при природни бедст-
вия и въоръжени конфликти.
(2) Опазването на културните ценности в
случаите по ал. 1 се извършва по ред, определен
с наредба на Министерския съвет по предложе-
ние на министъра на културата, министъра на
отбраната, министъра на вътрешните работи и
министъра на извънредните ситуации.
Чл. 6. Културно наследство са:
1. наземни, подземни и подводни археологи-
чески обекти и резервати;
2. исторически обекти и комплекси;
3. архитектурни обекти и комплекси;
4. етнографски обекти и комплекси;
5. образци на парковото изкуство и ландшафт-
ната архитектура;
6. природни ценности (образци);
7. индустриално наследство;
8. произведения на изящни и приложни из-
куства;
9. народни занаяти;
10. документално наследство;
11. аудио-визуално наследство;
12. устна традиция и език;
13. книжовни и литературни ценности;
14. обичаи, обреди, празненства, ритуали и
вярвания;
15. музика, песни и танци;
16. народна медицина;
17. кулинарни и еноложки традиции;
18. народни игри и спортове.
Чл. 7. (1) Културна ценност е нематериално
или материално свидетелство за човешко при-
съствие и дейност, природна даденост или фе-
номен, което е от значение за индивида, общ-
ността или обществото и има научна или кул-
турна стойност.
(2) Културна ценност може да бъде и нема-
териално или материално свидетелство за чо-
вешко присъствие и дейност, което има научна
или културна стойност и е от значение за Бъл-
гарската православна църква и другите регист-
рирани вероизповедания.
(3) Не са културни ценности по смисъла на
този закон монети и монетовидни предмети,
датирани след 1800 г., които нямат принос и
значение за човешката история.
Чл. 8. (1) Опазването на културното наслед-
ство е системен процес на издирване, иденти-
фикация, документиране, консервация-рестав-
рация и социализация на културното наследст-
во, който включва и подготовката на специа-
листи в съответната област.
(2) Закрилата на културното наследство е
система от мерки за осигуряване опазването му
в интерес на обществото.
Чл. 9. Недвижимото културно наследство
обхваща културни ценности, които са трайно
закрепени към земята, както и прилежащата
им среда, или се намират под вода.
Чл. 10. Движимото културно наследство об-
хваща всички останали културни ценности,
включително и под вода, с изключение на тези
по чл. 9 и 42, чиято значимост не се променя в
зависимост от местонахождението им.
Г л а в а  в т о р а
НАЦИОНАЛНА СИСТЕМА ПО ОПАЗВАНЕ
НА КУЛТУРНОТО НАСЛЕДСТВО
Чл. 11. (1) Националната система по опазва-
не на културното наследство включва държав-
ните и общинските органи за управление и кон-
трол на дейностите по опазване на културното
наследство, музеите, културните организации
по смисъла на Закона за закрила и развитие на
културата, както и Светия синод на Българска-
та православна църква и централните ръковод-
ства на другите регистрирани вероизповедания.
(2) Органите и организациите по ал. 1 осъ-
ществяват дейността си в сътрудничество с Бъл-
гарската академия на науките, висшите учили-
ща, творчески съюзи, професионални сдруже-
ния и други неправителствени организации.
 (3) Органите и организациите по ал. 1 и 2
осъществяват дейностите в съответствие с це-
лите на този закон и национална стратегия за
културното наследство, приета от Министерс-
кия съвет.
Чл. 12. (1) Държавната политика в областта
на културното наследство се ръководи и осъ-
ществява от Министерския съвет.
(2) Министерският съвет приема стратегия
за управление и опазване на културното нас-
ледство и план за действие за срок 7 години по
предложение на министъра на културата след
широко обществено обсъждане с участието на
заинтересовани научни, културни и неправител-
ствени организации.
(3) Министерският съвет:
1. предоставя статут на групови недвижими
културни ценности с национално значение;
2. приема планове за опазване и управление
на недвижими културни ценности;
3. предоставя концесии върху недвижими
културни ценности;
4. създава държавни културни институти по
предложение на министъра на културата.
Чл. 13. (1) Светият синод на Българската
православна църква и централните ръководст-
ва на другите регистрирани вероизповедания