Държавен вестник, бр. 15, 2024 г., стр. 4

СТР.  4	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  15
член 140, § 1 от Договора за функционирането 
на Европейския съюз (обн., ДВ, бр. 101 от 
2009 г.; ДФЕС), която същност предпоставя 
невъзможност за определяне на конкретна 
дата за приемане в паричния съюз на държа-
ва членка с дерогация, каквато е България. 
Българската народна банка обръща специ-
ално внимание на еволютивното развитие 
на европейската интеграция и в частност на 
развитието на икономическия и паричен съюз 
и на обвързаността на българската парична 
единица с паричната единица на Европейския 
съюз – еврото. Министърът на правосъдието 
и Висшият адвокатски съвет изрично сочат, 
че изпълнението на конвергентните критерии 
би било невъзможно без провеждането на 
целенасочена политика, а и „в пълно несъ-
ответствие със задълженията на социалната 
и демократична държава“. Заинтересуваните 
институции считат за недопустимо искането 
на вносителя Конституционният съд да се 
произнесе самостоятелно по съответствието на 
поставения от инициативния комитет въпрос, 
съдържащ се в предложението за национален 
референдум, с Конституцията.
От представилите писмени становища и 
правни мнения единствено проф. д-р Пламен 
Киров счита искането за основателно. При-
ема „без съмнение въвеждането на еврото 
като задължително“, както и че приемането 
е „сложен процес на постигане на определени 
показатели в условията на взаимно сътрудни-
чество и диалог между държавата с дерогация 
и различни органи“ на Европейския съюз, но 
сочи, че от особено значение в контекста на 
делото е „да не бъде изкривявано разбирането 
за съдържанието на принципа на лоялното 
сътрудничество“ – член 4, § 3 от Договора за 
Европейския съюз (обн., ДВ, бр. 101 от 2009 г.; 
ДЕС), тъй като „в действията на институци-
ите на ЕС са налице примери за размиване 
съдържанието на принципа на лоялното съ-
трудничество“. Мотивира, че този принцип 
„не може да възпрепятства провеждане на 
референдум за поставяне на времеви рамки на 
усилията на българския парламент в посока 
на постигане на критериите за членство в 
еврозоната“. Според проф. Киров „прегледът 
на действията на парламента буди сериозни 
съмнения за неспазване на изискванията на 
закона за валидно произнасяне“.
Останалите изтъкнати специалисти, пред-
ставили правно мнение, и сдружение „Българ-
ска асоциация за европейско право“ считат 
искането за неоснователно и акцентират на 
правната природа на Договора за присъеди-
няване и на Договора за Европейския съюз и 
Договора за функционирането на Европейския 
съюз, които като ратифицирани отговарят на 
изискванията на чл. 5, ал. 4 от Конституцията, 
но действат паралелно с вътрешноправните 
норми на територията на държавата, поради 
което държавите членки не могат с едно-
странни свои актове да определят действие-
то им. Доцент д-р Симеон Гройсман и доц. 
д-р Христо Христев обръщат внимание и на 
противоречието на въпроса, съдържащ се в 
предложението за национален референдум, с 
чл. 4, ал. 1 и 3 и чл. 85, ал. 3 от Конституцията. 
Доцент д-р Борислав Цеков, доц. д-р Симеон 
Гройсман и доц. д-р Христо Христев разглеж-
дат Решението от 7.07.2023 г. и в контекста 
на принципа на народния суверенитет, като 
излагат доводи за правомощието на Народното 
събрание да извърши самостоятелна преценка 
за съответствие на въпроса, формулиран в 
предложението за национален референдум, 
с Конституцията. Доцент д-р Симеон Гройс-
ман поддържа също така, че „нормативните 
промени, разширяващи, прекратяващи или 
модифициращи членството ни в Европейския 
съюз“ „трябва по принцип да се разглеждат 
като част от учредената учредителна власт на 
Народното събрание, която – с цел гаранти-
ране на нужното експертно обсъждане и на 
по-голяма представителност чрез завишени 
мнозинства, е конституционно поверена на 
суверена чрез властта му да избира народни 
представители, а не по пътя на прякото до-
питване“. Посочените специалисти считат, 
че макар начинът на приемане на Решението 
от 7.07.2023 г. да е „недобра парламентарна 
практика“, допуснатите нарушения при не-
говото приемане не обосновават противо-
конституционност. Намират за недопустимо 
произнасянето на Конституционния съд по 
исканата от вносителя самостоятелна прецен-
ка за съответствие с Конституцията и закона 
на въпроса, съдържащ се в предложението 
за произвеждане на национален референдум.
Конституционният съд, като обсъди твър-
денията и доводите в искането, представените 
по делото становища, правни мнения и доку-
менти, както и относимата правна уредба, за 
да се произнесе, взе предвид следното:
Хронологията на относимите към предмета 
на делото правнозначими действия и актове 
е, както следва:
На 10.01.2023 г. инициативен комитет на 
граждани на основание чл.  12, ал. 2, т. 3 
ЗПУГДВМС уведомява председателя на На-
родното събрание за започването на подписка 
за произвеждане на национален референдум 
с въпрос „Съгласни ли сте българският 
лев да бъде единствена официална валута 
в България до 2043 година?“. Член на ини-
циативния комитет и негов представител е 
народен представител от парламентарната 
група „Възраждане“.
На 7.04. и на 10.04.2023 г. инициативният 
комитет внася в Народното събрание подпи-
ската заедно с документите по чл. 12, ал. 7, 
т. 1 във връзка с чл. 10, ал. 1, т. 5 ЗПУГДВМС, 
регистрирана под № ПГ-48-339-01-2, която се 
явява предложение за произвеждане на нацио-