Държавен вестник, бр. 93, 2021 г., стр. 28

СТР.  28	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  93
венство на Конституцията, което може да 
бъде постигнато в хипотезата на контрол за 
конституционност на ненормативен акт само 
ако, както беше отбелязано, установените за 
противоконституционни ненормативни правни 
актове, чиито правни последици са настъпи-
ли, се обявят за невалидни от момента на 
приемането или издаването им. 
Въз основа на изложеното Конституцион-
ният съд приема, че производството по делото 
следва да продължи, тъй като правният интерес 
от решаването му по същество не е отпаднал, 
независимо че с Указ № 244 от 14 септември 
2021 г. на президента за назначаване на ново 
служебно правителство правомощията на 
Кирил Петков Петков за служебен министър 
са прекратени. 
По основателността на искането:
Правното положение на министрите съ-
държа редица специфики, като една от тях е 
избираемостта или условията, на които следва 
да отговаря едно лице, за да заеме длъжността 
министър. Член 110 от Конституцията пред-
вижда, че министърът следва да отговаря на 
всички изисквания за избираемост, които са 
установени за народен представител, изброени 
в чл. 65, ал. 1 от Конституцията. Тези изиск­
вания имат абсолютен характер и липсата на 
което и да е от тях към момента на избора 
прави кандидата неизбираем (Решение № 2 
от 13 април 1995 г. по к. д. № 1/1995 г.). Кон-
ституцията поставя на първо място в чл. 110 
изискването лицето да е „само български 
гражданин“, който отговаря на условията 
за избиране на народни представители, а в 
чл. 65, ал. 1 конкретизира, че той трябва да 
е „български гражданин, който няма друго 
гражданство“. Връзката между изискванията, 
на които следва да отговаря кандидатът за 
министър, и тези за народен представител 
произтича от установената парламентарна 
форма на управление на държавата.
Гражданството на съответната държава е 
сред най-често предявяваните в конституцион-
ните демокрации изисквания за избираемост 
на публична длъжност и България не прави 
изключение. По смисъла на Основния закон 
липсата на чуждо гражданство следва да бъде 
декларирана при кандидатирането за народен 
представител, президент или вицепрезидент, 
както и към момента на избора (назначава-
нето на служебно правителство) на едно лице 
за министър.
Гражданството представлява трайна поли-
тическа и правна връзка на съпринадлежност 
между физическото лице и държавата, от 
която възникват права и задължения за двете 
страни. То е определящо за правния статус на 
индивида, свързано е с неговата индивидуали-
зация и поради това подлежи на сравнително 
сложен и изискващ време процес най-вече за 
промяната му или за неговото придобиване 
чрез способи извън придобиването по рож-
дение. И днес е приложимо класическото 
правило, че само лицата, трайно свързани с 
държавата чрез своето гражданство, могат да 
заемат висши държавни длъжности.
Освен политическо и правно измерение 
гражданството съдържа и морални импе-
ративи, доколкото лоялността на индивида 
към държавата е ценност, чието отсъствие 
може да лиши от съдържание разглеждания 
институт. Правната му уредба е концентри-
ран израз на историческите и държавните 
традиции.
Обединението на гражданите в съвремен-
ните демокрации е в контекста на споделените 
идеали и легитимира правилата, съгласно 
които ще бъдат излъчени управляващите и 
съгласно които общността ще бъде управля-
вана. Въпросът е тясно свързан с личното и 
общественото самосъзнание на българската 
общност и на всеки отделен българин и ми-
сията на държавата да се самосъхрани срещу 
влиянието на вътрешни и външни сили, ко-
ито противоречат (противостоят) на нейните 
интереси и единство. Омаловажаването на 
тази връзка между гражданина и държавата 
като неотделим елемент на отношението на 
гражданството обезценява миналото и обез-
смисля бъдещето на общността като такава. 
Според Конституцията на Република Бъл-
гария само български граждани могат да 
участват в управлението на страната на на-
ционално ниво, като за заемането на някои 
висши държавни длъжности наличието на 
друго освен българско гражданство е изклю-
чено и неспазването на този конституционен 
императив представлява непреодолимо в 
последващ момент препятствие. Това консти-
туционно изискване произтича от мисията 
на съвременната национална държава да се 
запази единството на народа на държавата. 
Конституцията на Република България уста-
новява завишени изисквания по отношение 
гражданството на лицата, заемащи консти-
туционно установени държавни длъжности, 
които са израз на стремежа към устойчивост 
на правните изисквания и защита на нацио-
налните интереси.
Макар след присъединяването на Бъл-
гария към Европейския съюз да се поставя 
въпросът за отпадане на забраната за двой-
но гражданство, установена за президента, 
народните представители и членовете на 
Министерския съвет, неговото решаване не 
може да заобиколи изискването за изменение 
на Конституцията в тази част поради своята 
деликатност – необходимост от премерена 
и обоснована защита на националните ин-