Държавен вестник, бр. 17, 2024 г., стр. 180

СТР.  180	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  17
1. ХОСПИТАЛИЗАЦИЯТА НА ПАЦИЕНТА се документира в “История на заболяването” (ИЗ) и 
в част ІІ на “Направление за хоспитализация” - бл.МЗ-НЗОК №7. 
2. ДОКУМЕНТИРАНЕ НА ДИАГНОСТИЧНО - ЛЕЧЕБНИЯ АЛГОРИТЪМ – в “История на 
заболяването” и във физиопроцедурна карта (бл. МЗ № 509-89), която е неразделна част от ИЗ. 
 
3. ИЗПИСВАНЕТО/ПРЕВЕЖДАНЕТО КЪМ ДРУГО ЛЕЧЕБНО ЗАВЕДЕНИЕ СЕ ДОКУМЕНТИРА 
В: 
- “История на заболяването”; 
- част ІІІ на “Направление за хоспитализация” - бл.МЗ-НЗОК №7; 
- епикриза – получава се срещу подпис на пациента (родителя/настойника), отразен в ИЗ. 
4. ДЕКЛАРАЦИЯ ЗА ИНФОРМИРАНО СЪГЛАСИЕ (Документ) – подписва от пациента 
(родителя/настойника) и е неразделна част от “История на заболяването”. 
 
ФИЗИОПРОЦЕДУРНАТА КАРТА (БЛ. МЗ № 509-89) И ДЕКЛАРАЦИЯТА ЗА ИНФОРМИРАНО 
СЪГЛАСИЕ СЕ ПРИКРЕПЯТ КЪМ ЛИСТ “ИСТОРИЯ НА ЗАБОЛЯВАНЕТО”. 
 
ДОКУМЕНТ № 4 
 
ИНФОРМАЦИЯ ЗА ПАЦИЕНТА (РОДИТЕЛЯ /НАСТОЙНИКА/ПОПЕЧИТЕЛЯ) 
КАКВО ПРЕДСТАВЛЯВА МОЗЪЧНО-СЪДОВАТА БОЛЕСТ? 
 
Мозъчно-съдовите нарушения заемат основно място сред социално значимите широко 
разпространени заболявания в нашата страна. Тяхното първостепенно медико-социално значение е 
резултат, както от високата заболеваемост и смъртност, така и от тежката инвалидизация на част от 
преживелите мозъчен инсулт болни.  
За една година близо 80% от оцелелите получават в различна степен независимост от чужда 
помощ, а другите 20% - около 5% мъже и 15% жени остават приковани на легло. Физикалната 
терапия и рехабилитация е от решаващо значение за оптимално функционално възстановяване, 
профилактика на предотвратимата инвалидност и постигане на възможната според тежестта и вида 
на инсулта самостоятелност в ежедневната дейност.  
Рехабилитацията на инсултно болните е много специфична и строго индивидуална. Тя е 
сложен и продължителен процес, който започва непосредствено след овладяване на коматозното 
състояние, особено активен е до 6-ия месец - 12 мес., когато функционалното възстановяване е най-
бързо, но е удачно да продължи до 18-ия месец, след което следва поддържаща физикална терапия.  
Физикалната терапия и рехабилитация на инсултно болните включва основно различни пасивни 
и активни физически упражнения и специализирани методи. Тя цели да възстанови в максимална 
степен нарушената двигателна функция, така че болният да бъде в състояние да се придвижва сам 
или с помощта на помощно средство и да се самообслужва. Към рехабилитационните мероприятия 
се отнасят и тези насочени към възстановяване на нарушенията в говора, трудотерапията - 
функционална и професионална, като крайната цел е успешна ресоциализация на индивида. 
Успехът на рехабилитацията зависи не само от компетентността на съответните специалисти, а 
и от активното участие на болния и неговите близки. Необходимо е да се провежда системно, за да 
се постигнат търсените резултати.  
 
КАКВО ПРЕДСТАВЛЯВА МОНОПАРЕЗАТА/ХЕМИПАРЕЗАТА/ПАРАПАРЕЗАТА 
/КВАДРИПАРЕЗАТА? 
Моно-/хеми-/пара-/квадрипарезата е синдром, който представлява невъзможност за активни 
движения на един/два/четирите крайника (ипсилатерални или едноименни ръка и крак в случаите с 
хемипареза), вследствие увреда на т.нар. централен двигателен неврон – нервни клетки с тела, 
разположени в кората на главния мозък и проводящите им пътища към периферията, осигуряващи 
движенията на различните части на тялото. Увредата на централния двигателен неврон води до 
настъпване на невъзможност или ограничение на активни движения на съответния горен и/или долен 
крайник, или едноименни горен и/или долен крайник, или четирите крайника; нарушение на походката 
и/или самообслужването.  
Обикновено хемипарезата се съпътствува и от придружаващо нарушение (в различна степен) 
на висшите корови функции (нарушение на внимание, памет, способност за писане и четене, 
ориентация в пространството и др.). В случаите с увреда на кората на водещото полукълбо (ляво за 
повечето хора -т. нар. десняци; дясно при “леваци”) и разположените в нея центрове на говора (Брока 
и Вернике) хемипарезата се придружава и от дизфазия или афазия - нарушение (до пълна липса) на 
говора, водещо до смутено социално и професионално функциониране.