Държавен вестник, бр. 38, 2004 г., стр. 22

С Т Р .  22
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  38
РЕШЕНИЕ № 3916
от 29 април 2004 г.
по административно дело № 11188 от 2003 г.
Върховният административен съд в състав:
председател: Светла Петкова, и членове: Иван
Трендафилов, Александър Еленков, Ангел Ка-
линов, Жанета Петрова, при участието на сек-
ретар-протоколиста Магдалена Михайлова раз-
гледа административно дело № 11188 по описа
на Върховния административен съд—петчленен
състав, за 2003 г., докладвано от председателя
Светла Петкова.
Производството пред Върховния админист-
ративен съд—5-членен състав, е на основание
чл. 5, т. 1 във връзка с чл. 23 ЗВАС.
Образувано е по жалба на СУ “Св. Климент
Охридски” срещу § 2, § 3, т. 2 и § 4, т. 1 от Пра-
вилника за изменение и допълнение на Устройс-
твения правилник на Архитектурно-парков ком-
плекс “Двореца”—Балчик, към Министерство-
то на културата (ДВ, бр. 93 от 2003 г.). В жалба-
та са развити доводи за незаконосъобразност
на оспорените текстове поради противоречие с
материалноправни разпоредби и несъответст-
вие с целта на закона—основания за отмяна по
чл. 12, т. 4 и 5 ЗВАС.
Жалбоподателят поддържа, че обжалвани-
те разпоредби влизат в противоречие с разпо-
редби от Закона за висшето образование, Зако-
на за държавната собственост и Закона за ту-
ризма. Поддържа, че атакуваните текстове не
съответстват на целите на тези закони.
Ответникът по делото—министърът на кул-
турата, чрез процесуалния си представител, в
съдебно заседание и с писмени бележки оспор-
ва допустимостта и основателността на жалба-
та и моли да бъде оставена без разглеждане,
съответно без уважение.
Архитектурно-парковият комплекс “Дворе-
ца”—Балчик (АПК “Двореца”), конституиран
като заинтересована страна в производството,
чрез процесуалния си представител оспорва в
съдебно заседание и с писмено становище жал-
бата и моли да бъде отхвърлена като неоснова-
телна. Процесуалният представител на АПК
“Двореца” е направил искане за прогласяване
на нищожност на заповед № XVI-1426 от
27.VII.1955 г. на министъра на културата.
Върховният административен съд—5-членен
състав, като прецени предпоставките за допус-
тимост и основателност на жалбата и взе пред-
вид доказателствата по делото и доводите на
страните, приема следното:
С Устройствения правилник на Архитектур-
но-парков комплекс “Двореца”—Балчик, се
регламентират дейността, структурата и орга-
низацията на работата на публичноправно юри-
дическо лице, както и взаимоотношенията му с
други държавни органи, ведомства, организа-
ции и граждани. Той няма характер на вътреш-
нослужебен акт по чл. 7, т. 3 ЗВАС, с който се
опазване и популяризиране на природното бо-
гатство в комплекса дублират дейността, при-
съща на висшето училище. Налице е противо-
речие с принципа за академична автономия на
висшето училище, уреден в чл. 22, т. 1 ЗВО.
Оплакването на жалбоподателя, че “осигу-
ряването на почивна база за социален отдих на
служители от Министерството на културата”
води до използване на недвижим имот—пуб-
лична държавна собственост, не по предназна-
чение, също е основателно. Оспореният текст
не посочва изрично, че осигуряването на соци-
ален отдих се отнася само до тези обекти от
комплекса, които са предоставени на АПК
“Двореца”. Упражняването на това право е не-
допустимо спрямо останалите обекти, които са
част от филиала на Университетската ботани-
ческа градина, тъй като те имат различен пред-
мет на дейност, а именно: създадени са за “учеб-
ни и други цели” и за “провеждане на производ-
ствена практика на студенти и запазване на
ценни видове растения и дървета”. Налице е
противоречие с материалноправните разпоред-
би на чл. 89, ал. 2 и 3 ЗВО.
Атакуваният текст противоречи и на чл. 14,
ал. 2 и чл. 16, ал. 1 ЗДС, тъй като допуска из-
ползване на имоти—публична държавна собст-
веност, несъобразено с предназначението им,
без да се отчитат правата на СУ “Св. Климент
Охридски”, признати с АДС № 604 от 2.II.1998 г.
По смисъла на чл. 16, ал. 2 ЗДС тези имоти
трябва да се използват съобразно предназначе-
нието им, без да се препятства осъществяване-
то на дейностите, за които са предоставени.
Предвид изложените съображения съдът
намира обжалваната разпоредба на чл. 2 от ПМС
№ 234 от 2000 г. за незаконосъобразна в частта
є относно израза “и природното богатство в
комплекса” и по отношение на израза “и осигу-
ряване на почивна база за социален отдих на
служители от Министерството на културата”
поради противоречие с посочените разпоредби
на ЗДС и ЗВО. С оглед на това и на основание
чл. 12, т. 4 ЗВАС оспорената разпоредба на чл. 2
от ПМС № 234 от 2000 г. следва да бъде отмене-
на в частите, които противоречат на материал-
ноправни разпоредби на закона.
Водим от горното и на основание чл. 23 ЗВАС,
Върховният административен съд—5-членен
състав,
Р Е Ш И :
Отменя частично като незаконосъобразна
разпоредбата на чл. 2 от Постановление № 234
на Министерския съвет от 10.XI.2000 г. (ДВ,
бр. 94 от 17.XI.2000 г.) относно изразите “и при-
родното богатство”, както и “и осигуряване на
почивна база за социален отдих на служители
от Министерството на културата”.
Решението не подлежи на обжалване и вли-
за в сила от деня на обнародването му в “Дър-
жавен вестник”.
Председател: Константин Пенчев
23205