Държавен вестник, бр. 9, 2023 г., стр. 30

СТР.  30	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  9
горната граница на максимално допустимата 
скорост за движение по автомагистрала на 
ППС – категория В, и е регламентирал, че при 
движение по автомагистрала на ППС от тази 
категория е забранено да превишава 140 km/h. 
След извършените промени и допълнения на 
чл. 21, ал. 1 ЗДвП (обн., ДВ, бр. 20 от 1999 г., 
в сила от 1.09.1999 г.) и направения анализ 
на различните редакции на тази разпоредба е 
видно, че чл. 73, ал. 1 ППЗДвП в оспорената 
редакция е в противоречие с чл. 21, ал. 1 
ЗДвП (ред., ДВ, бр. 47 от 2012 г.).
Междувременно с използваната законода-
телна техника съгласно § 10 ПЗР на ЗДвП, 
обн., ДВ, бр. 20 от 5.03.1999 г., в сила от 
1.09.1999 г., подзаконовите актове по прила-
гането на отменения Закон за движението по 
пътищата запазват действието си, доколкото 
не противоречат на този закон. В случая 
липсва изрична разпоредба, която да отменя 
изцяло ППЗДвП.
По отношение на чл. 13, ал. 2 ЗНА и на 
основание посочения § 10 от ПЗР на ЗДвП 
(обн., ДВ, бр. 20 от 5.03.1999 г.) разпоредбите 
на ППЗДвП, които противоречат на новия 
ЗДвП, са отменени. Констатира се по дело-
то, че към този момент няма противоречие 
между разпоредбата на чл. 73, ал. 1 в частта 
относно максималната скорост на движе-
ние по автомагистрала на пътни превозни 
средства категория В и чл. 21, ал. 1 ЗДвП, 
поради което разпоредбата на чл. 73, ал. 1 
ППЗДвП в обжалваната от П. Запрянов част 
не е отменена на основание § 10 ПЗР на 
ЗДвП. Последващите изменения на чл. 21, 
ал. 1 ЗДвП в частта относно максималната 
скорост за движение по автомагистрала на 
пътни превозни средства – категория В, не 
водят до отмяна на подзаконовия нормативен 
акт на основание § 10 ПЗР на ЗДвП.
В своето Определение № 1188 от 9.02.2022 г. 
по адм. дело № 547/2022 г. петчленният състав 
на Върховния административен съд прие, че 
преходната разпоредба на § 10 ПЗР на ЗДвП 
има еднократно действие – към момента на 
приемането на новия закон. Следователно, 
според съдържанието на Правилника, както 
и на разпоредбата на чл. 73, ал. 1 ППЗДвП, 
предмет на настоящия правен спор, същите не 
сочат органът да е излязъл извън законовия 
предмет на нормативния акт и овластяване по 
чл. 6, ал. 1 и чл. 7, ал. 1 ЗНА, поради което 
ППЗДвП в оспорените части не е нищожен 
нормативен акт.
Разпоредбата на чл. 185, ал. 1 АПК до-
пуска оспорване на подзаконов нормативен 
акт – изцяло или в отделна разпоредба, по от-
ношение на неговата законосъобразност. При 
осъществения контрол за законосъобразност 
на акта и на основанията, посочени в чл. 146 
във връзка с чл. 196 АПК, съдът намира, че 
оспореният текст е част от постановлението, 
което е издадено от компетентен администра-
тивен орган. Според текста на чл. 75, ал. 2 
АПК нормативните административни актове 
се издават по прилагане на закон или подза-
конов нормативен акт от по-висока степен. В 
конкретния случай Постановление № 36 на 
МС от 5.03.1996 г. за приемане на Правилни-
ка е прието на основание § 2 от Закона за 
движението по пътищата от 1973 г., обн., ДВ, 
бр. 53 от 6 юли 1973 г.; изм., ДВ, бр. 92 от 20 
ноември 1973 г., с последващи редакции, отм., 
ДВ, бр. 20 от 5 март 1999 г.
Съгласно чл. 6, ал. 1 от Закона за норма-
тивните актове Министерският съвет издава 
постановления, когато приема правилници, 
наредби или инструкции. Видно от съдържа-
нието на ППЗДвП в относимата му редакция 
към датата на приемането му, същият съот-
ветства на нормативно предвиденото в чл. 7, 
ал. 1 ЗНА, а именно – издаден е за прилагане 
на ЗДвП (отм.) в неговата цялост. Спазени 
са изискванията за форма и съдържание на 
акта. В хода на административното произ-
водство органът не е допуснал нарушения на 
административнопроизводствените правила, 
посочени в глава втора Планиране на зако-
нопроектите от ЗНА (ред., изм., ДВ, бр. 65 
от 21 юли 1995 г.).
При изготвянето на проекта за Правилника 
органът е спазил изискванията на чл. 20 във 
връзка с чл. 13 от Указ № 883 от 24.04.1974 г. 
за прилагане на Закона за нормативните ак-
тове (обн., ДВ, бр. 39 от 21 май 1974 г.; доп., 
ДВ, бр. 7 от 24 януари 1978 г.; доп., ДВ, бр. 57 
от 22 юли 1980 г.; изм., ДВ, бр. 46 от 12 юни 
2007 г.). Процедурата за изготвянето на проекта 
на Правилника последователно е преминала 
през фазата на изготвяне на първоначален 
проект, неговото обсъждане, вкл. и относно 
посочени варианти на междуведомствената 
работна група по направените конкретни 
бележки и предложения в предварително на-
правените писмени становища на отделните 
министерства и ведомства. В този смисъл 
не е нарушено и правилото на чл. 15, ал. 1 
от Указ № 883 от 1974 г., тъй като видно от 
приложение № 3 (лист 145 от първоинстанци-
онното дело) проектът на Правилника е бил 
изпратен заедно с мотивите на заинтересува-
ните министерства и ведомства. 
Във връзка със съответствието на оспорения 
текст от Правилника с материалния закон и 
неговата цел съдът намира следното:
Според чл. 11, ал. 3 ЗНА нормативните 
актове се отменят, изменят или допълват с 
изрична разпоредба на новия, изменящия или 
допълващ акт. Съгласно чл. 13 ЗНА актът по 
прилагане на закон губи изцяло или отчасти 
сила едновременно с пълното или частично-
то отменяне на закона съобразно обсега на 
отменянето. Новият закон може да разпореди 
да останат временно в сила всички или някои