Държавен вестник, бр. 66, 2024 г., стр. 61

БРОЙ  66	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  61   
ществява от длъжностни лица в системата 
на изпълнителната власт.
Тази разлика в естеството на правораздава­
телната и на обвинителната и разследващата 
дейност предпоставя и различното участие 
на законодателната власт във формирането 
на органа, който кадрово и административно 
обезпечава осъществяването им. Ако за органа, 
който кадрово и административно обезпеча­
ва осъществяването на правораздавателната 
дейност е необходимо законодателната власт 
да няма превес, за да може обществото да е 
сигурно, че чрез законово установени сред­
ства една политическа институция няма да 
има надмощие над съдиите, което е консти­
туционна гаранция за независимостта им, то 
за органа, който кадрово и административно 
обезпечава обвинителната и разследващата 
дейност, е необходимо да се намери баланс 
между необходимостта от неговата независи­
мост – като гаранция за независимостта на 
прокурорите и следователите – и необходи­
мостта от взаимодействие.
Въпросът, който настоящото изменение 
на Конституцията поставя по отношение на 
въведеното с § 16 изменение на чл. 130а, ал. 3, 
е спазен ли е този баланс по отношение на 
състава на Висшия прокурорски съвет при 
десет членове на съвета, от които един по 
право – главният прокурор, шестима членове, 
избирани от Народното събрание, двама от 
прокурорите и един от следователите. При 
отчитане на заложеното в чл. 130а, ал. 3 
ограничение за членове на двата съвета да не 
могат да бъдат избирани „лица, които заемат 
длъжността на прокурор или следовател към 
момента на избора“, това обективно създава 
небалансираност на представителството както 
вътре в рамките на „системата на прокура­
турата“, така и в рамките на съдебната власт 
предвид броя на съдиите, прокурорите и сле­
дователите в съдебната власт. 
При установения в Конституцията еднакъв 
правен статус на съдиите, прокурорите и 
следователите няма логично обяснение огра­
ниченото представителство на прокурорите 
във Висшия прокурорски съвет. Преценката 
какво числово изражение да намери участието 
на законодателната власт във Висшия проку­
рорски съвет би следвало да бъде функция 
на баланса между представителите на про­
курорите и следователите, от една страна, 
и на представителите на законодателната 
власт, от друга, а не на аритметика, защото 
по принцип конституционно оправданата идея 
за засилено участие на законодателната власт 
във Висшия прокурорски съвет не може да 
бъде за сметка на намаленото до степен на 
изземване на възможността за реално участие 
във вземането на решения на представители­
те на прокуратурата. В случая установеното 
представителство на законодателната власт 
при отчитане на установеното в чл. 130а, ал. 3, 
изр. второ ограничение обективно поставя 
управлението на „системата на прокурату­
рата“ под прекия контрол на ситуационно 
политическо мнозинство, което е формирало 
съвета. При това следва да се отчита както 
намаленият мандат на главния прокурор, така 
и намаленият мандат на изборните членове 
на Висшия прокурорски съвет, който при това 
вече може да съвпада с мандата на Народното 
събрание. 
В заключение, по отношение на промяната 
в чл. 130а, ал. 2 съдът счита, че с така пред­
видения състав на Висшия прокурорски съвет, 
като се нарушава балансът между съдебната 
и законодателната власт, се нарушава прин­
ципът на разделение на властите. Броят на 
избираните от Народното събрание членове 
на Висшия прокурорски съвет, при отчитане 
на забраната в състава му да се включват 
действащи прокурори и следователи, води до 
лишаване на прокурорите и следователите от 
възможност да противодействат на недопус­
тимо навлизане на законодателната власт при 
формиране на органа, който е предназначен да 
бъде също така и гарант за функционалната 
независимост на прокурорите и следователите. 
Съдът счита, че независимостта на съдебната 
власт не е абсолютна, но преминаването на 
конституционно допустимите граници на въз­
действие от страна на законодателната власт 
е по същество нарушаване на принципа на 
разделение на властите.
Поради изложеното Конституционният съд 
намира, че промяната в чл. 130а, ал. 2, както 
е въведена с § 16 ЗИД на Конституцията, 
следва да бъде обявена за противоконститу­
ционна като невалидна.
Състав на Общото събрание
Въведената с § 17 разпоредба на изр. пър­
во на ал. 4 на чл. 130б определя състава на 
Общото събрание – то се състои от всички 
членове на Висшия съдебен съвет и на Вис­
шия прокурорски съвет. Така формулиран, 
съставът на Общото събрание е идентичен 
със състава на действащия преди оспореното 
изменение състав на Висшия съдебен съвет, 
действащ в пленум. От това следва, че съста­
вът на Общото събрание запазва състава на 
общия за съдебната власт орган и разгледана 
сама за себе си, разпоредбата не излиза от 
смисъла и съдържанието на действалата до 
настоящото изменение разпоредба на чл. 130а, 
ал. 2, изр. първо. 
Поради изложеното Конституционният 
съд намира, че промяната в чл. 130б, ал. 4, 
изр. първо, както е въведена с § 17 ЗИД на 
Конституцията, сама по себе си не е проти­
воконституционна.
г) Мандат на изборните членове на двата 
съвета – промяна в чл. 130а, ал. 5, изр. първо, 
както е въведена с § 16 ЗИД на Конституцията