Държавен вестник, бр. 15, 2024 г., стр. 9

БРОЙ  15	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  9  
ал. 7 ЗПУГДВМС Комисията по правни въ-
проси е обосновала и предложила отхвърляне 
на предложението на инициативния комитет 
за произвеждане на национален референдум. 
Непосредствено след доклада на Комисията 
по правни въпроси изложение от името на 
инициативния комитет е направил народен 
представител от парламентарната група „Въз-
раждане“. От посочения по-горе стенографски 
протокол се установява също така, че пред-
седателстващият пленарното заседание след 
проведената дискусия и преди да се пристъпи 
към гласуване, е направил уточнение, с което 
чрез максимално опростяване на изказа е де-
финирал предмета на гласуване – „гласуваме 
предложението на Възраждане, на организа-
торите на референдума, което е неподкрепено 
от Комисията, тоест, който гласува „за“, ще 
гласува за провеждане на референдума, който 
гласува „против“, ще бъде против провеждане 
на референдум“.
При така формулиран и поставен предмет 
на гласуване, макар и не чрез прецизен изказ, 
но достатъчно ясно обяснен, не може да се 
подкрепи твърдяното от вносителя, че волята 
на народните представители е нееднозначно 
изразена – изразената воля е една и съща 
при проведеното едно след друго гласуване и 
прегласуване. Нещо повече, народни предста-
вители са упражнили правото си на обяснение 
на изразен различен от този на мнозинството 
вот, включително и народни представители, 
сезирали Конституционния съд с настоящото 
искане. Посоченото означава, че народните 
представители са имали ясна представа за 
какво гласуват и как гласуват.
Фактът, че други легислатури (41-вото и 
43-тото Народно събрание) при произнасяне 
по отправено до тях предложение за произ-
веждане на национален референдум са се 
произнесли по проект за решение на водещата 
комисия, но при отсъствие на проект за ре-
шение, представен от народни представители, 
сам по себе си не доказва подмяна на волята 
на народните представители, както твърди 
вносителят на настоящото искане. От стено-
графския протокол от пленарното заседание на 
Народното събрание, когато е прието Решени-
ето от 7.07.2023 г., се установява по несъмнен 
начин, че народните представители не само 
са били наясно какво точно предложение 
гласуват, но и еднозначно са изразили волята 
си при проведено два пъти последователно 
гласуване в съответствие с изискванията на 
чл. 81, ал. 2 и 3 и чл. 88, ал. 2 от Конститу-
цията. Спазено е и изискването на чл. 13, 
ал. 8 ЗПУГДВМС – Народното събрание е 
приело решение именно по предложението 
за произвеждане на национален референдум 
на инициативния комитет.
Данните от обсъждания стенографски 
протокол от пленарното заседание на Народ-
ното събрание показват, че след проведеното 
гласуване председателстващият е обявил, че 
„[п]редложението не е прието“. „Неприема-
нето“ на едно предложение е действие – гла-
суване, чрез което се изразява волята на 
правоимащите за отхвърляне на направеното 
предложение, обективирана в съответен акт на 
парламента. В българския език общоприетият 
смисъл на думата „приемам“ в съответното 
значение е „утвърждавам, одобрявам нещо, 
обикновено чрез гласуване“, а негативът – „не 
приемам“ – е със значение „не утвърждавам, 
не одобрявам“. Последицата от „не приемам“ е, 
че искането се счита за отхвърлено, в конкрет-
ния случай – отхвърляне на предложението 
за произвеждане на национален референдум. 
Макар и използваният от председателстващия 
пленарното заседание изказ да не е преци-
зен, за да обозначи изразената от народните 
представители воля, тази непрецизност не е 
от естество на достатъчно и самостоятелно 
основание за противоконституционност на 
оспореното решение. Съдът отново подчер-
тава, че за валидността на изразената воля 
на народните представители релевантни са 
яснотата на въпроса – предмет на проведеното 
гласуване, свободата на формиране и изразя-
ване на волята на народните представители 
и полученият еднозначен краен резултат от 
гласуването, в настоящия случай потвърден 
и при проведеното повторно гласуване.
Обнародваното в „Държавен вестник“, 
бр. 60 от 14.07.2023 г., оспорено решение на 
Народното събрание е идентично по своя сми-
съл – „не приема“, с решението, документира-
но в стенографския протокол от заседанието 
на Народното събрание от 7.07.2023 г., на което 
е прието. И в стенографския протокол, и в 
„Държавен вестник“ диспозитивът на решени-
ето на Народното събрание е идентичен – не 
приема предложението за произвеждане на на-
ционален референдум. Действителните мотиви 
на оспореното решение могат ясно да бъдат 
изведени от проведения дебат в пленарната 
зала, отразен в същия стенографски протокол.
Поради изложеното Конституционният съд 
намира за неоснователен довода на вносителя 
за подмяна на волята на народните предста-
вители, изразена при проведеното гласуване 
в пленарното заседание на 7.07.2023 г., чрез 
обнародваното в „Държавен вестник“, бр. 60 от 
14.07.2023 г., решение на Народното събрание.
В подкрепа на твърдението за подмяна на 
волята на народните представители вносите-
лят посочва още, че Народното събрание не 
може „да гласува директно предложението на 
вносителя, тъй като Инициативният комитет 
не разполага с т.нар. „законодателна инициа- 
тива“ по чл. 87, ал. 1 от Конституцията“, 
поради което такова гласуване „няма как да 
бъде действително и да породи правни по-
следици“. Както бе посочено, за валидността