Държавен вестник, бр. 57, 2024 г., стр. 16

СТР.  16	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  57
останалите разпоредби. Дали и доколко те са 
целесъобразни, не е от компетентността на 
съда да преценява.
Заради бълхата изгорихме юргана, а всички 
се нуждаем от придобиването на умения да 
разрешаваме разумно и спокойно възникнали 
между нас спорове.
По изложеното подписвам решението с 
особено мнение.
Конституционен съдия: 
Соня Янкулова
4267
ОПРЕДЕЛЕНИЕ № 6
от 27 юни 2024 г.
по конституционно дело № 19 от 2024 г.
Конституционният съд в състав: предсе­
дател: Павлина Панова, членове: Мариана 
Карагьозова-Финкова, Константин Пенчев, 
Филип Димитров, Таня Райковска, Надежда 
Джелепова, Атанас Семов, Красимир Влахов, 
Янаки Стоилов, Соня Янкулова, Борислав 
Белазелков, Десислава Атанасова, при участи­
ето на секретар-протоколиста Росица Симова 
разгледа в закрито заседание на 27 юни 2024 г. 
конституционно дело № 19/2024 г., докладвано 
от съдия Таня Райковска.
Производството е по чл. 149, ал. 1, т. 2 от 
Конституцията на Република България във 
фазата на произнасяне по допустимост на 
искането по реда на чл. 19, ал. 1 от Закона 
за Конституционен съд (ЗКС).
Делото е образувано на 10.05.2024 г. по 
искане на съдебен състав на Софийския 
градски съд (СГС) за установяване на про­
тивоконституционност на чл. 164, ал. 1, т. 1 
от Наказателно-процесуалния кодекс (обн., 
ДВ, бр. 86 от 28.10.2005 г.; посл. изм. и доп., 
бр. 39 от 1.05.2024 г., НПК).
В изложението на вносителя в заключи­
телната му част е посочено, че се отправя до 
Конституционния съд искане за установяване 
на „несъответствие между чл. 30, ал. 1 и ал. 2 
от Конституцията и нормата на чл. 164, ал. 1, 
т. 1 НПК, като основанието за това несъот­
ветствие е липсата на законово изискване за 
предварително съдебно разрешение за личен 
обиск при предварително планиране на за­
държането на обискираното лице“.
В искането от 8.05.2024 г. (представено след 
две поредни разпореждания на председателя 
на Конституционния съд от 4.04.2024 г. и 
24.04.2024 г. с конкретни указания за съоб­
разяване с чл. 17, ал. 1 и 2 и чл. 18 ЗКС) 
съдебният състав на Софийския градски съд 
поддържа, че „е изправен пред ситуация, при 
която личният обиск на подсъдимите [по 
разглежданото от СГС наказателно от общ 
характер дело № 369/2021 г.] е бил извършен 
без предварително съдебно разрешение – като 
основание за това е задържането им, което 
е било предварително планирано“. Посочва 
се, че този личен обиск по конкретното нака­
зателно дело е в нарушение на чл. 30, ал. 2, 
пр. 3 във връзка с ал. 1 от Конституцията, 
тъй като в законовата хипотеза на чл. 164, 
ал. 1, т. 1 НПК (която е била приложена в 
досъдебното производство) е налице „липса 
на законово изискване за предварително съ­
дебно разрешение“. Вносителят е пояснил в 
т. 75 от изложението, че моделът на защита 
на правата на гражданите под формата на 
„разрешение на съдебната власт“ е „възпро­
изведен на законово ниво относно всички 
проявни форми на различните защитени права 
по чл. 30, чл. 32 – 35 от Конституцията“ и че 
при всички тях се изисква или предварително 
съдебно разрешение, или само при хипотеза 
на неотложен случай, последващо съдебно 
одобрение. Твърди се, че целта на сезира­
нето на Конституционния съд е „защита на 
конституционно закрепено основно право 
[на гражданите] поради липса на определен 
вид съдебен контрол“. Изложени са прос­
транни виждания за правното значение на 
задържането в наказателния процес, особено 
като „основание, правещо ненужно искането 
и получаването на предварително съдебно 
разрешение за обиск“, за правното значение 
на „неотложен случай, оправдаващ обиск по 
чл. 164, ал. 1, т. 1 НПК“. Според изложеното 
в т. 58 и 78 от сезиращия съд „не може да се 
приеме, че е съответен на Конституцията из­
борът на законодателя, обективиран в чл. 146 
(погрешно вместо чл. 164), ал. 1, т. 1 НПК, 
да допусне обиск на лице без предварително 
съдебно разрешение само поради това, че съ­
щото това лице е задържано, без да е налице 
неотложен случай“. И макар и да посочва в 
т. 60 от искането, че както предварителният, 
така и последващият съдебен контрол може 
да бъде достатъчно ефективно правно сред­
ство за защита на правото на лична свобода 
и неприкосновеност по чл. 30, ал. 1 от Кон­
ституцията, вкл. и в аспекта на личен обиск 
по чл. 30, ал. 2, пр. 3 от Основния закон, 
въпросът, който според съдебния състав се 
поставя, „следва да се разглежда в контекста 
на конституционното оправдание на различния 
начин, по който се осъществява този съдебен 
контрол. А именно – има ли конституцион­
но основание задържаните лица да бъдат 
лишени от предварителен съдебен контрол, 
на който биха имали право, ако не са били 
задържани?“ Твърди се, че „на законово ниво 
тази защита [на правата на гражданите по 
чл. 32 – 34 от Конституцията] е чувствително 
разширена, като и в трите случая се изисква 
предварително съдебно разрешение. Само 
ако е налице неотложен случай, е допустимо 
съответното засягане да се осъществи без