Държавен вестник, бр. 19, 2009 г., стр. 30

С Т Р .  30
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  19
(2) Разпоредбите на този раздел не изключват
търсенето на наказателна или гражданска отго-
ворност съгласно българското законодателство.
(3) Относно правото на собственост върху
движимата културна ценност национално бо-
гатство след връщането є се прилагат разпо-
редбите на националното законодателство на
отправилата искане държава членка.
Чл. 145. На всеки три години министърът на
културата изпраща до Европейската комисия
доклад по прилагането на разпоредбите на този
раздел.
Г л а в а  с е д м а
АРХЕОЛОГИЧЕСКО КУЛТУРНО
НАСЛЕДСТВО
Чл. 146. (1) Археологически обекти са всич-
ки движими и недвижими материални следи от
човешка дейност от минали епохи, намиращи
се в земните пластове, на тяхната повърхност,
на сушата и под вода, за които източници на
информация са теренните проучвания.
(2) Обектите по ал. 1 са публична държавна
собственост.
(3) Недвижимите и движимите археологи-
чески обекти имат статут на културни ценнос-
ти с категория съответно национално значение
или национално богатство до установяването
им като такива по реда на този закон.
Чл. 147. (1) Археологическите обекти се из-
дирват и изучават като културни ценности чрез
теренни проучвания.
(2) Теренните проучвания на археологичес-
ките ценности се осъществяват в земните плас-
тове, на тяхната повърхност, на сушата и под
вода.
(3) Теренните проучвания на археологичес-
ки ценности се извършват чрез деструктивни и
недеструктивни методи. Недеструктивните
методи на изследване се прилагат при всяка
възможност.
(4) В методологично отношение теренните
проучвания на археологически ценности са из-
дирване на археологически обекти и археоло-
гически разкопки.
 (5) В организационно отношение теренни-
те проучвания на археологически ценности са:
1. редовни—планират се с цел решаване на
определена научна задача;
2. спасителни—извършват се при необходи-
мост за частично или цялостно използване на
терена на недвижима археологическа ценност,
при риск от нейното разрушаване, включител-
но и тези, които се извършват при непредвиде-
но откриване на археологическа ценност, кое-
то налага незабавно проучване.
(6) Теренните проучвания се извършват по
ред, определен с наредба на министъра на кул-
турата.
Чл. 148. (1) Теренните проучвания на архео-
логически ценности се извършват с разреше-
ние на министъра на културата въз основа на
експертно становище на Съвета за теренни
проучвания.
(2) Когато теренните проучвания са спаси-
телни, разрешението за тях се издава от предсе-
дателя на Съвета за теренни проучвания. За
издаденото разрешение председателят незабав-
но уведомява министъра на културата.
(3) Когато теренните проучвания в Републи-
ка България са включени в международни на-
учноизследователски проекти, както и в случа-
ите по чл. 150, ал. 2, разрешението за тях се
издава от Министерския съвет по предложение
на министъра на културата и въз основа на екс-
пертно становище на Съвета за теренни про-
учвания.
(4) Средства за извършване на редовни и
спасителни теренни археологически проучва-
ния се предвиждат ежегодно със закона за дър-
жавния бюджет на Република България.
(5) Средствата за спасителни теренни про-
учвания до пълното проучване на терена се
предоставят от възложителя, във връзка с чия-
то инвестиционна инициатива се извършва спа-
сителното проучване.
Чл. 149. (1) Съветът за теренни проучвания
се състои от председател—директора на НАИМ
при БАН, и членове:
1. двама представители на специализирани-
те дирекции по опазване на културното наслед-
ство в Министерството на културата;
2. осем представители на НАИМ при БАН;
3. един представител на Центъра за подвод-
на археология;
4. двама представители на НИОНКЦ;
5. двама представители на висшите учили-
ща, в структурата на които има катедри по ар-
хеология;
6. трима археолози от държавните и общин-
ските музеи в страната.
(2) Членовете на съвета по ал. 1, т. 2, 5 и 6 са
хабилитирани лица в научна специалност “ар-
хеология”.
(3) Съставът на съвета се назначава от минис-
търа на културата по предложение на съответни-
те органи и организации, представени в него.
(4) Съветът за теренни проучвания дава:
1. експертно становище за даване и отнема-
не на разрешение за извършване на археологи-
чески теренни проучвания;
2. становища за сключване на международ-
ни договори, свързани с опазването на археоло-
гически ценности.
(5) Съветът взема решения с мнозинство две
трети от членовете.
Чл. 150. (1) Разрешение за извършване на
теренни проучвания на археологически ценнос-
ти се издава на лице, което: