Държавен вестник, бр. 34, 2013 г., стр. 3

БРОЙ  34	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  3  
се прекратява и съществуването на временната 
анкетна комисия, а решението на съда ще следва 
този момент. При условие, че Конституционният 
съд установи противоконституционност на реше-
нието на Народното събрание, което се атакува 
от вносителите, то правният ефект от решението 
на Конституционния съд ще бъде временната 
комисия да преустанови своята дейност от деня 
на влизане на решението на Конституционния съд 
в сила. Това очевидно не е възможно, тъй като 
временната комисия е престанала да съществува с 
предсрочното прекратяване на мандата на 41-во­то 
Народно събрание. 
По изложените съображения и отпадналия 
публичен интерес на основание чл. 149, ал. 1, 
т. 2 от Конституцията и чл. 19, ал. 1 от Закона 
за Конституционен съд Конституционният съд
О П Р Е Д Е Л И :
Отклонява искането на 54 народни пред-
ставители за установяване на противоконсти-
туционност на Решението на 41-вото Народно 
събрание за създаване на Парламентарна 
анкетна комисия за проучване на случаи, 
при които има факти, данни и документално 
аргументирани публични разследвания, вклю-
чително и на прекратени дела и преписки за 
корупция по високите етажи на властта, довели 
до лично облагодетелстване на определени лица, 
ощетяване и значителни вредни последици за 
държавата (ДВ, бр. 74 от 2012 г.).
Прекратява производството по делото.
Съдиите Благовест Пунев, Цанка Цанкова, 
Кети Маркова, Румен Ненков и Анастас Ана-
стасов са подписали определението с особено 
мнение.
Определението да се обнародва в „Държа-
вен вестник“.
Председател:  
Димитър Токушев
ОСОБЕНО МНЕНИЕ
по конституционно дело № 7 от 2012 г.
на конституционните съдии Благовест Пунев, 
Цанка Цанкова, Румен Ненков, Кети Маркова 
и Анастас Анастасов
Подписваме определението от 28.03.2013 г. 
по к.д. № 7 от 2012 г. с особено мнение, тъй 
като не споделяме както крайния му резултат, 
изразяващ се в отклоняване на искането на 
54 народни представители от 41-вото Народно 
събрание, така и изложените в неговите мотиви 
съображения за недопустимост на произнася-
нето по същество.
Няма спор по въпроса, че Конституционни-
ят съд е бил надлежно сезиран от легитимен 
субект по чл. 150 от Конституцията да упражни 
правомощието си по чл. 149, ал. 1, т. 2 от Кон-
ституцията, като се произнесе по конституцио-
носъобразността на решението на парламента от 
20.09.2012 г. за създаване на анкетна комисия с 
конкретно определени функции и задачи. Счи-
таме, че не само към момента на образуване на 
делото, а и понастоящем няма никакви правни 
пречки съдът да разгледа искането по същество. 
Не приемаме тезата за отпадане на обществе-
ния интерес, основана на обстоятелството, че 
създадената по силата на оспореното решение 
комисия фактически е прекратила дейността 
си в резултат на предсрочното разпускане на 
Народното събрание.
Конституционният съд има непротиворечива 
предходна практика по допустимостта на ис-
канията за установяване на противоконститу-
ционност на решения на Народното събрание 
за учредяване на парламентарни комисии. С 
Решение № 1 от 12.03.2013 г. по к.д. № 5 от 
2012 г. съдът се е произнесъл по съществото на 
конституционния спор в абсолютно идентична 
фактическа обстановка, т.е. след разпускането 
на 41-вото Народно събрание. Към настоящия 
момент не са настъпили политически, социал-
но-икономически или законодателни промени, 
които да оправдаят противоположна практика. 
Комисията, чието създаване, възложените є 
функции и задачи са предмет на оценка в на-
стоящия конституционен спор, към момента на 
прекратяване на мандата на 41-вото Народно 
събрание е била все още действаща, докато към 
същия момент дейността на комисията, пред-
мет на решението по същество по к.д. № 5 от 
2012 г., вече е била приключила дейността си, 
което на още по-голямо основание изключва 
възможността за отклоняване на искането за 
конституционна проверка по същество.
Съобразявайки абстрактния характер на кон-
ституционния контрол, не споделяме тезата на 
мнозинството, че настъпилите след образуването 
на комисията факти, включително и факторът 
време, могат да обусловят отпадане на пуб-
личния интерес от произнасянето по същество. 
Решенията на Конституционния съд са окон-
чателни и задължителни за всички държавни 
органи, юридически лица и граждани – чл. 14, 
ал. 5 и 6 от Закона за Конституционен съд 
(ЗКС). Те обвързват и самия Конституционен 
съд и той е длъжен при промяна във вече 
изразено от него становище да мотивира ясно 
и задълбочено своите съображения. Припом-
няме Определение № 1 от 10.02.2011 г. по к.д. 
№ 18 от 2010 г., с което съдът е отклонил като 
недопустимо искане, защото е констатирал, 
че очертаният в него предмет е идентичен с 
предмета на предходно решение. С последното 
е била потвърдена конституционосъобразността 
на друга, отменена вече правна норма, сходна 
по съдържание на оспорената. Това подкрепя 
нашата принципна позиция, че публичният ин-
терес от конституционната проверка на един не-
отменен, подлежащ на конституционен контрол 
акт на Народното събрание, не е ограничен от 
конюнктурната възможност или невъзможност 
да бъде изпълнен. Произнасянето по същество 
би очертало конституционните параметри на 
бъдещата практика на законодателния орган