Държавен вестник, бр. 65, 2013 г., стр. 4

СТР.  4	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  65
С определение от 28 март 2013 г. Консти­
туционният съд е допуснал до разглеждане по 
същество искането на омбудсмана на Република 
България за установяване на противоконсти­
туционността на посочените разпоредби от 
Закона за държавната собственост и Закона 
за общинската собственост, както и на тяхното 
противоречие с международните договори, по 
които България е страна. Като заинтересовани 
страни по делото с оглед неговия предмет са 
конституирани Министерският съвет, министърът 
на правосъдието, министърът на регионалното 
развитие и благоустройството, президентът 
на републиката, Националното сдружение на 
общините в Република България, Върховният 
административен съд, Висшият адвокатски съвет 
и Съюзът на юристите в България. 
Становища са представени от Министер­
ския съвет на Република България, президента 
на републиката, министъра на правосъдието, 
министъра на регионалното развитие и бла­
гоустройството, Националното сдружение на 
общините в Република България, Съюза на 
юристите в България, Висшия адвокатски 
съвет. В становищата на Министерския съ­
вет, президента на републиката, министъра 
на правосъдието, министъра на регионалното 
развитие и благоустройството и Националното 
сдружение на общините се поддържа мнение 
за неоснователност на искането за обявяване 
противоконституционността на атакуваните 
текстове от Закона за държавната собственост 
(ЗДС) и Закона за общинската собственост 
(ЗОС). Висшият адвокатски съвет и Съюзът 
на юристите в България подкрепят искането 
на омбудсмана. 
Конституционният съд, след като обсъди до­
водите и съображенията, изложени в искането 
и в становищата на заинтересованите страни, 
за да се произнесе, взе предвид следното:
1. В Конституцията на Република България 
отчуждаването на имоти и вещи за държавна или 
общинска нужда е предвидено като изключение 
от принципа за неприкосновеност на частната 
собственост – чл. 17, ал. 3 от Конституцията. 
В изключителни случаи и само въз основа 
на закон е предоставена възможност да бъде 
засегнато правото на частна собственост на 
определени правни субекти – граждани или 
юридически лица, чрез принудително отчуж­
даване за държавни и общински нужди, които 
не могат да бъдат задоволени по друг начин. 
В резултат на отчуждаването държавата или 
общините придобиват правото на собственост 
върху имоти и вещи на оригинерно основание. 
Отчуждаването се осъществява чрез постановя­
ване на индивидуални административни актове 
с конститутивно действие. Такива актове са 
решенията на Министерския съвет по чл. 34а, 
ал. 1 ЗДС, решенията на областните управители 
по чл. 34а, ал. 2 ЗДС, както и заповедите на 
кметовете по чл. 25, ал. 2 ЗОС. Оспорената 
разпоредба на чл. 38, ал. 1 и 2 ЗДС, както и 
разпоредбата на чл. 27, ал. 1 ЗОС предвиждат 
гражданите и юридическите лица да не бъ­
дат уведомявани за акта за отчуждаване чрез 
връч-ване на индивидуалните административни 
актове на заинтересованите лица по реда на 
Административнопроцесуалния кодекс, а да 
се обнародват в „Държавен вестник“, като на 
обнародването се придава правната характе­
ристика на връчване на актовете.
За разлика от административните производ­
ства, протичащи по общия ред на Администра­
тивнопроцесуалния кодекс, в които засегнатите 
от административните актове субекти имат 
възможността своевременно да реагират и 
да защитят своите права, при провеждане на 
отчуждаване по реда на чл. 38, ал. 1 и 2 ЗДС 
и чл. 27, ал. 1 ЗОС първият момент, в който 
адресатът на акта може да се информира за вече 
приключилата процедура по отчуждаването е 
публикацията в „Държавен вестник“. С цитира­
ните разпоредби на гражданите и юридическите 
лица се вменява своеобразно задължение да 
следят всеки брой на „Държавен вестник“, за 
да могат да упражнят правото си на защита 
срещу принудителното отчуждаване, тъй като 
съответният държавен или общински орган 
няма задължение да уведоми собственика нито 
за намерението на държавата и общините да 
бъде отчужден имотът, нито за акта на самото 
отчуждаване. Подобен подход, който улеснява 
единствено дейността на държавата и общини­
те за сметка на ограничаване на правото на 
защита на гражданите и юридическите лица, 
е конституционно недопустим. Вярно е, че 
засегнатите субекти могат да обжалват акта, с 
който се извършва отчуждаването, въз основа 
на оспорваните разпоредби на ЗДС и ЗОС, 
но тази възможност е силно ограничена и не­
пропорционално затруднена до степен да бъде 
превърната в напълно формална поради това, 
че този акт не се връчва на адресата, а само 
се обнародва. Поначало е прието в „Държавен 
вестник“ да се обнародват призовки и съобщения 
от съдилищата по определен от процесуалния 
закон ред в случаите, когато лицата – адресат 
на съобщенията и призовките, не са намерени 
на постоянния им адрес. Така обнародването в 
„Държавен вестник“ представлява неизбежна 
алтернатива на личното уведомяване. В оспо­
рените разпоредби недопустимо се замества 
задължението на държавните органи лично да 
уведомят лицето – адресат на индивидуалния 
административен акт за отчуждаване на негова­
та частна собственост, с безадресна публикация 
в „Държавен вестник“. Така се стига до засягане 
на правото на защита (чл. 56 от Конституцията) 
на гражданите и юридическите лица, без да са 
налице каквито и да било основания за това. 
Несъстоятелно е разбирането, че съобщаването 
на административния акт не е гарантирано 
от Основния закон право на гражданите, а е