Държавен вестник, бр. 66, 2024 г., стр. 72

СТР.  72	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  66
демотивирало най-авторитетните представи­
тели на съдебната власт да кандидатстват за 
членове на този орган.
Предвидената забрана за заемане на ма­
гистратска длъжност за срок от две години 
е неясна. Не е регламентирано по какъв 
механизъм – по право или с конкурс – чле­
новете на Инспектората с изтекъл мандат, 
които преди това са били съдии, прокурори 
или следователи и искат отново да заемат 
магистратска длъжност, ще могат да заемат 
длъжност в системата на съдебната власт. 
Очевидно е, че през двегодишния период на 
забраната те няма да са магистрати. В този 
период не биха могли да се явят на конкурс 
и други юристи, които са били членове на 
Инспектората. Правото на свободен избор на 
професия и място на труд е сериозно огра­
ничено, а тези инспектори с изтекъл мандат, 
които са заемали магистратска длъжност, са 
напълно лишени от него, доколкото, преди 
да бъдат избрани за инспектори, са упраж­
нявали професията си в съдебната система и 
са станали несменяеми.
Сред нормативните изисквания за заемане 
на длъжностите главен инспектор и инспектор 
по правило присъства изискването за притежа­
ване на високи професионални и нравствени 
качества и значителен професио­нален стаж. 
Този статус на инспекторите предполага зна­
чителен опит в отстояване на независимост 
при упражняване на професията и висока 
степен на професионална отговорност. Из­
искуемите професионални и нравствени ка­
чества са мерило за личната способност на 
членовете на Инспектората да действат по 
съвест и убеждение и да осъществяват неза­
висимо правомощията си, без да се поддават 
на въздействия. 
В своята практика Конституционният съд 
поддържа, че добросъвестността на органите 
на власт, в т.ч. и на съдебната власт, трябва 
да се предполага (Решение № 5 от 2003 г. по 
к.д. № 5/2003 г., Решение № 1 от 2005 г. по 
к.д. № 8/2004 г., Решение № 10 от 2011 г. по 
к.д. № 6/2011 г., Решение № 6 от 2018 г. по к.д. 
№ 10/2017 г., Решение № 17 от 2018 г. по к.д. 
№ 9/2018 г., Решение № 15 от 2020 г. по к.д. 
№ 4/2020 г. и др.). В Решение № 1 от 2005 г. 
по к.д. № 8/2004 г. съдът намира за непри­
емлива конструкция, при която съществува 
хипотетичната възможност орган на съдебната 
власт да е недобросъвестен. Този стандарт за 
добросъвестност е присъщ на цялата дейност 
на органите на съдебната власт, в т.ч. и на 
Инспектората, и се проявява при осъществя­
ване на техните правомощия. 
Професионалната добросъвестност на 
членовете на Инспектората при независимо­
то осъществяване на техните правомощия е 
конкретен израз на изискуемите нравствени 
качества и от това разбиране трябва да се 
ръководи Народното събрание, когато рег­
ламентира техния правен статус. В разрез с 
така очертаното положение, възприетото в 
чл. 132а, ал. 4, изр. второ от Конституцията 
разрешение се опира на предположението за 
хипотетична недобросъвестност от страна на 
членовете на Инспектората. Конституцията 
не може да залага такъв стандарт. 
Търсеният чрез обсъжданото допълнение 
резултат може да бъде постигнат посред­
ством по-балансирани разрешения, каквито 
съществуват и понастоящем. Във връзка с 
това Конституционният съд намира, че за­
коносъобразното, компетентно и независимо 
изпълнение на правомощията на членовете 
на Инспектората зависи преди всичко от 
техния личен интегритет – добродетел, която 
чрез изискването за притежаване на високи 
професионални и нравствени качества е из­
дигната в самостоятелно условие за заемане 
на длъжностите главен инспектор и инспектор. 
Конституционният съд заема позиция, 
че предоставената с оспорената разпоредба 
възможност за пенсиониране на главния ин­
спектор и на инспекторите като компенсация 
за ограничението за заемане на магистрат­
ска длъжност не съответства на въведеното 
ограничение.
В заключение, отчитайки факта, че въ­
ведената забрана може да има за последица 
напускане на системата на съдебната власт, 
за влизането в която има сериозни изисква­
ния, наличие на несъвместимост със заемане 
на други длъжности за периода на мандата, 
Конституционният съд намира, че възприетата 
ограничителна мярка на правото на труд със 
свободен избор на професия и място на работа 
не е съобразена с конституционната повеля 
за зачитането и защитата на основните права 
на личността, поради което е противоконсти­
туционна като невалидна.
Поради изложеното Конституционният съд 
намира, че промяната в чл. 132а, ал. 4, изр. 
първо, както е въведена с § 19 ЗИД на Кон­
ституцията, не е противоконституционна, но 
промяната в чл. 132а, ал. 4, изр. второ, както 
е въведена с § 19 ЗИД на Конституцията, 
следва да бъде обявена за противоконститу­
ционна като невалидна.
8. Други промени, относими за съдебната 
власт – промени в чл. 84, т. 16 и чл. 133, както 
са въведени с § 4 и 20 ЗИД на Конституцията
С § 4 ЗИД на Конституцията е въведено 
изменение на чл. 84, т. 16, като след думите 
„Висшия съдебен съвет“ е добавено „съответно 
от Висшия прокурорски съвет“. Разпоредбата 
на чл. 84, т. 16 преди изменението предвиж­
даше задължение на Висшия съдебен съвет 
да внесе в Народното събрание годишните 
доклади на Върховния касационен съд, на 
Върховния административен съд и на главния 
прокурор. С изменението това задължение 
е разделено между Висшия съдебен съвет и 
Висшия прокурорски съвет.