Държавен вестник, бр. 27, 2010 г., стр. 5

БРОЙ  27	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  5  
страни Народното събрание, Министерския 
съвет, министъра на финансите, министъра на 
правосъдието, Висшия съдебен съвет, Върховния 
касационен съд, Върховния административен 
съд, главния прокурор, Националната здравно­
осигурителна каса, Националния осигурителен 
институт и Сметната палата.
Постъпили са писмени становища от Народ­
ното събрание, Министерския съвет, министъра 
на финансите, министъра на правосъдието, 
Върховния касационен съд и Националния 
осигурителен институт.
Искането на групата народни представители 
е подкрепено по същество в становището на 
Върховния касационен съд. Висшият съдебен 
съвет е изпратил становище на своята коми­
сия „Бюджет и финанси“, която в известна 
степен подкрепя основанията на вносителите 
на искането.
Не подкрепят искането на народните предста­
вители и обосновават разбирането си, че чл. 2, 
ал. 5, чл. 17, § 26 и § 27, ал. 2 от преходните 
и заключителните разпоредби на ЗДБ – 2010 г. 
са конституционно съобразени: Народното 
събрание, Министерският съвет, министърът 
на финансите, министърът на правосъдието и 
Националният осигурителен институт.
По направеното искане не са взели отноше­
ние Върховният административен съд, главният 
прокурор, Националната здравноосигурителна 
каса и Сметната палата.
Народните представители намират, че чл. 2, 
ал. 5, чл. 17, както и § 26 и § 27, ал. 2 от 
преходните и заключителните разпоредби на 
ЗДБ – 2010 г. са несъвместими с нашия Основен 
закон. Като посочват конкретни аргументи в 
подкрепа на искането си, че законовите текстове 
противоречат на чл. 1, чл. 4, ал. 2, чл. 5, ал. 1, 
чл. 8, чл. 62, ал. 1 и чл. 84, т. 2 от Конституци­
ята на Република България (КРБ), те настояват 
цитираните разпоредби от ЗДБ – 2010 г. да бъ­
дат обявени за противоконституционни, защото 
дават право на Министерския съвет да променя 
основни характеристики на държавния бюджет, 
включително и салдото, което е правомощие 
на Народното събрание. 
Конституционният съд, след като обсъди 
аргументите, изложени в искането на народ­
ните представители, както и съображенията, 
посочени в представените становища, за да се 
произнесе по същество, взе предвид следното: 
І. Член 17 ЗДБ – 2010 г. гласи: „При иконо­
мически и финансови показатели и индикатори, 
водещи до оценки и прогнози за по-неблагопри­
ятно развитие на икономиката от очакваното, 
Министерският съвет може да намали нелих­
вените разходи и представените трансфери по 
чл. 1, ал. 2 под утвърдения им размер.“
І. 1. Законодателните правомощия на Народ­
ното събрание включват приемане, допълнение, 
изменение и отмяна на закони (чл. 84, т. 1). По 
силата на чл. 84, т. 2 от Конституцията Народното 
събрание „приема държавния бюджет и отчета 
за изпълнението му“. Приемането на годишния 
бюджет става с бюджетен закон от Народното 
събрание, което може да го изменя или до­
пълва съобразно обществените потребности и 
възможностите на националната икономика. 
По своето съдържание Законът за бюджета 
съдържа предписания, засягащи планираните 
приходи и разходи – той е годишният финансов 
план на държавата. Приемането на ежегодния 
бюджет от Парламента осигурява неговото вър­
ховенство над правителството. Правомощията на 
Народното събрание да приема годишния дър­
жавен бюджет означава, че то в законова форма 
определя условията, при които ще се реализира 
неговото изпълнение от Министерския съвет. 
Член 106 от Конституцията постановява, 
че Министерският съвет ръководи изпълнени­
ето на държавния бюджет. Конституционният 
съд с Решение № 6 от 2001 г. по к.д. № 17 от 
2000 г. приема, че изпълнението на държавния 
бюджет е управленска функция, възложена на 
Министерския съвет с Основния закон. Кога­
то Конституцията постановява в чл. 106, че 
Министерският съвет ръководи изпълнението 
на годишния държавен бюджет, това означава, 
че правителството действа в съответствие със 
Закона за държавния бюджет. Изпълнението на 
бюджета, изразяващо се във финансирането на 
предвидените разходи и предоставяне на транс­
фери и субсидии, се предоставя на изпълнител­
ната власт (Министерския съвет, министъра на 
финансите). Както е имал възможност да се 
произнесе Конституционният съд, ежегодните 
бюджетни закони „в разходната си част съдържат 
разпоредби, с които се овластяват държавните 
органи да извършват необходимите им разходи 
на държавни парични средства до определен 
размер“ (Решение № 17 от 3.10.1995 г. по к.д. 
№ 13 от 1995 г.).
Изпълнителната власт (Министерският съвет 
и министърът на финансите) има правомощия 
по извършването на разходи и изпълнение на 
задължения само в оная степен, в каквато това 
е установено в Закона за държавния бюджет 
при спазване „принципите на законосъобраз­
ност, икономичност, ефективност, ефикасност 
и публичност“ (чл. 10, ал. 1 от Закона за ус­
тройство на държавния бюджет (ЗУДБ) (обн., 
ДВ, бр. 67 от 1996 г.; изм., бр. 98 от 2008 г.). 
Законът за устройство на държавния бюджет 
дава възможност на Министерския съвет по 
предложение на министъра на финансите да 
одобрява допълнителни бюджетни кредити, но 
при строго определени условия и в точно оп­
ределен размер, фиксирани в чл. 35, ал. 2 и 3 
ЗУДБ. В онези случаи, когато тези кредити са 
над размера, определен в ал. 2 на чл. 35 ЗУДБ, 
това може да стане само след като се одобрят 
от Народното събрание по предложение на 
Министерския съвет (чл. 35, ал. 4 ЗУДБ). 
Член 106 от Конституцията предвижда, че 
Министерският съвет ръководи изпълнението 
на държавния бюджет. Ето защо той може да 
възлага на органите на изпълнителната власт 
да извършват действия по изпълнението на