Държавен вестник, бр. 65, 2023 г., стр. 22

СТР.  22	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  65
Съдиите Таня Райковска, Надежда Дже-
лепова, Янаки Стоилов и Соня Янкулова 
привеждат следните доводи: 
Поставеният въпрос е преюдициален и ако 
вносителят на искането за тълкуване не е сред 
органите и лицата по чл. 150, ал. 1, не под-
лежат на преценка останалите съображения, 
свързани с допустимостта на производството, 
вкл. дали е обоснован правен интерес от иска-
ното тълкуване, относно яснотата на правната 
норма, чието тълкуване се иска, налице ли е 
правен спор между държавни институции, след 
като страна в съдебното производство пред 
ВАС е съдия, който оспорва отказа да бъде 
повишен от ВСС, дали има сходство между 
поставените въпроси по двете присъединени 
дела, след като се иска тълкуване на чл. 130 
от Конституцията и в двата случая, и пр.
За да бъде Конституционният съд валид-
но сезиран, е необходимо искането до него 
да изхожда от органите и лицата, посочени 
в чл. 150 от Конституцията, и поставеният 
за разрешаване въпрос да е в неговите ком-
петенции (чл. 149, ал. 1 от Конституцията). 
Това са особеностите на първата фаза на кон-
ституционния процес, които следва да бъдат 
преценени от Конституционния съд и по които 
той дължи произнасяне с определението за 
допустимостта на искането (чл. 19, ал. 1 от 
Закона за Конституционен съд).
Конституционният съд многократно се 
е произнасял по допустимостта на искания 
за задължително тълкуване на Конститу-
цията, отправени от състав на ВКС или 
ВАС. Заслужава да се отбележат само ня-
колко от актовете на Конституционния съд 
по този въпрос – така според Определение 
№ 6/30.06.1992 г. по к.д. № 12/1992 г., с което 
е отклонено като недопустимо искане за тъл-
куване от състав на ВКС, първо наказателно 
отделение, е прието, че „това правомощие по 
чл. 150, ал. 1 на Върховния съд за сезиране на 
Конституционния съд е дадено на него като 
на орган, а не на отделни негови членове или 
състави“. Посочено е, че както председателят 
на ВКС, който има качеството и на съдия, 
така и отделни състави на този съд не могат 
валидно да сезират Конституционния съд с 
искане за тълкуване. 
В Определение № 1/1.07.1997 г. по к.д. 
№ 5/1997 г. Конституционният съд е посочил, 
че се налага прецизиране на практиката на 
Съда, и е направил разграничение между 
разпоредбите на чл. 150, ал. 1 и 2 от Кон-
ституцията, приемайки, че в чл. 150, ал. 1 
се съдържа общото правило за сезиране на 
Конституционния съд от ВКС и ВАС чрез 
„висшите им органи“ на други основания, 
извън предвидената хипотеза на ал. 2 на 
чл. 150. Според Съда „конституционният текст 
на чл. 150, ал. 2 визира частен случай, който 
поради своята особеност е изведен отделно 
и се отнася до преценка за съответствие на 
закон с Конституцията по конкретен съдебен 
спор“. Според цитираното определение на 
Конституционния съд „общото правомощие 
по чл. 150, ал. 1 от Основния закон може да 
бъде осъществено и от Общото събрание на 
съответната колегия на ВКС/ВАС. Това общо 
правомощие по чл. 150, ал. 1 обаче не може да 
се осъществи от състави на ВКС/ВАС, които 
решават конкретен съдебен спор“. 
По очертания по-горе въпрос, релевантен 
и за настоящия случай, Конституционният 
съд се е произнесъл и с Тълкувателно реше-
ние № 3 от 5.04.2005 г. по к.д. № 2/2005 г., в 
чийто диспозитив се посочва: „Правомощие 
да сезира Конституционния съд по реда на 
чл. 150, ал. 1 от Конституцията имат пленуми-
те на Върховния касационен съд и Върховния 
административен съд, състоящи се от всички 
съдии, и общите събрания на техните колегии.“
В тълкувателното решение от 2005 г. ак-
центът е поставен върху спецификата, свър-
зана със сезиращия субект. Съдът е приел, 
че правото на ВКС и ВАС да предизвикат 
упражняване на абстрактен нормен контрол и 
задължително тълкуване от Конституционния 
съд не се основава на формалното зачитане 
на използваната терминология (ВКС и ВАС 
са упоменати както в ал. 1, така и в ал. 2 на 
чл. 150 от Основния закон), а е свързано с функ-
цията, възложена на върховните съдилища от 
Конституцията – чл. 124 и 125, отчитайки и 
обстоятелството, че ВКС/ВАС чрез органите 
си – пленум и колегия – осъществяват вър-
ховен съдебен надзор за точното и еднакво 
прилагане на законите от всички съдилища, 
както и разполагат с обобщена информация, 
получена от дейността на съдебната система. 
Не е подлагано под съмнение разбирането, че 
упражняването на правомощието по даване 
на задължително тълкуване на Конституцията 
(чл. 149, ал. 1, т. 1 във връзка с чл. 150, ал. 1 
от Конституцията) е основано на валидно се-
зиране от ВКС и ВАС, действащи като „единни 
органи в пълния си пленарен съдийски състав 
или колегия“. Това се отнася и до оспорване на 
конституционността на закони – чл. 149, ал. 1, 
т. 2 във връзка с чл. 150, ал. 1 от Основния 
закон. Конституционният съд е съобразил в 
своите актове спецификата на действащото 
законодателство, очертаващо възможността 
съдебният надзор за точното и еднакво при-
лагане на законите от всички съдилища да не 
се провежда от пленумите на ВКС и ВАС, а от 
общите събрания на техните колегии, които 
приемат тълкувателни решения. Анализирана 
е структурата на върховните съдилища и е 
посочено, че колегията, като представляваща 
предметно специализирана част от съда, може 
от името на съответния върховен съд да сезира 
Конституционния съд на основание чл. 150, 
ал. 1 с искане за даване на задължително