Държавен вестник, бр. 4, 2020 г., стр. 60

СТР.  60	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  4
ал. 2 ЗНА посочване на финансовите и други 
средства, необходими за прилагане на нова­
та уредба. Тричленният състав е приел и че 
липсва и анализ за съответствие на проекта 
на процесната наредба с правото на Евро­
пейския съюз и доколко конкретният проект 
е синхронизиран с Европейската рамкова 
директива за безопасността и здравето при 
работа (Директива 89/391 ЕИО) и Директива 
2003/88/ЕО на Европейския парламент и на 
Съвета от 4 ноември 2003 г. относно някои 
аспекти на организацията на работното време.
По касационната жалба на Сдружение 
„Синдикат на служителите в МВР“:
Касаторът възразява, че тричленният 
състав е следвало да извърши проверка на 
законосъобразността на оспорения нормативен 
акт и в редакцията му след последвалите в 
хода на производството изменения, тъй като 
изначално е оспорен актът в неговата цялост, 
като при постановената му отмяна в първона­
чалната му редакция текстовете от наредбата 
за изменение и допълнение не биха могли да 
съществуват самостоятелно, тъй като те са 
взаимосвързани и се запълват със съдържание 
чрез отменените текстове на наредбата.
Жалбата е основателна, освен в частта 
относно отменения текст на § 1, т. 9 от до­
пълнителните разпоредби на наредбата.
Настоящият петчленен състав на Първа 
колегия не споделя изложените от тричленния 
състав мотиви, че последващата Наредба за 
изменение и допълнение на Наредба № 8121з-
776 от 29.07.2016 г. за реда за организацията и 
разпределянето на работното време, за него­
вото отчитане, за компенсирането на работата 
извън редовното работно време, режима на 
дежурство, времето за отдих и почивките на 
държавните служители в Министерството на 
вътрешните работи, която е обн., ДВ, бр. 99 
от 13.12.2016 г., представлява самостоятелен 
подзаконов нормативен акт. Това съждение е 
в противоречие с чл. 10, ал. 2 ЗНА, съгласно 
който обществени отношения, които спадат 
към област, за която има издаден нормативен 
акт, се уреждат с неговото допълнение или 
изменение, а не с отделен акт от същата сте­
пен. С оглед на това съвсем логични, правно 
издържани и основателни са възраженията 
на Сдружение „Синдикат на служителите 
в МВР“, подкрепени и от становището на 
представителя на ВАП, че при постановена 
отмяна на наредбата не би могло да продъл­
жат да съществуват текстовете на наредбата 
за нейното изменение и допълнение, тъй 
като те нямат самостоятелно битие, а могат 
да съществуват само доколкото съществуват 
текстовете, които се изменят и допълват.
Не може да бъде споделена и тезата на 
тричленния състав, че последващата Наред­
ба за изменение и допълнение на Наредба 
№ 8121з-776 от 29.07.2016 г. е извън пределите 
на настоящия съдебен контрол, тъй като при 
надлежно обжалване подлежи на отделен 
съдебен контрол. С оглед текста на чл. 195, 
ал. 1 АПК, уреждащ действието на отмяна­
та на подзаконовия нормативен акт, който 
предвижда, че подзаконовият нормативен акт 
се смята за отменен от деня на влизането в 
сила на съдебното решение, то би се стиг­
нало до действие на наредбата за изменение 
и допълнение в значителен период от време 
след отмяната на основната наредба. С оглед 
обстоятелството, обаче че наредбата за из­
менение и допълнение няма самостоятелно 
значение и не урежда съответните общест­
вени отношения в цялост, то те ще останат 
без правна уредба за този период от време.
С оглед изложеното, постановявайки отмя­
на на наредбата поради изначално несъответ­
ствие с чл. 28, ал. 2 ЗНА, тричленният състав 
е следвало да постанови нейната отмяна в 
цялост и в редакцията є с всички последващи 
изменения и допълнения.
По касационната жалба на министъра на 
вътрешните работи:
Касационната жалба на министъра на въ­
трешните работи е неоснователна с оглед на 
изложените в обжалваното решение мотиви 
за неизпълнение на част от изискванията на 
чл. 28, ал. 2 ЗНА за мотивираност на проекта 
за наредба.
По отношение на възраженията, че непра­
вилно съдът е приел, че е налице нарушение 
на чл. 28, ал. 2, т. 1 ЗНА, тъй като наредбата 
е издадена по силата на законовата делегация 
на чл. 187, ал. 9 във връзка с ал. 8 и чл. 188, 
ал. 1 ЗМВР, то същите са неоснователни. 
Съгласно чл. 7, ал. 2 ЗНА наредбата е нор­
мативен акт, който се издава за прилагане 
на отделни разпоредби или подразделения 
на нормативен акт от по-висока степен, т.е. 
всички наредби се издават по силата на зако­
нова делегация. Следователно наличието на 
законова делегация за уреждане на определен 
вид обществени отношения не означава, че 
проектът за издаване на наредба не следва 
да бъде придружен с доклад или мотиви със 
задължителното съдържание, посочено в 
чл. 28, ал. 2 ЗНА. Подобно твърдение няма 
законова опора.
Невярно е и твърдението, че след като 
финансовите средства, необходими за из­
пълнението на наредбата, са в рамките на 
бюджета на МВР и същите не биха могли 
да бъдат предвидени в конкретен размер, то 
не е необходимо мотивите към проекта за 
наредба да съдържат анализ на финансовите 
и други средства, необходими за прилагането 
на новата уредба. Бюджетът на МВР също не 
е константна величина, както и бюджетът на 
всички ведомства, което налага извършването 
в рамките на изпълнението му на корекции 
в бюджетни сметки. Това не означава, че не