Държавен вестник, бр. 66, 2024 г., стр. 80

СТР.  80	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  66
със субективните качества на това лице. Опит 
за влияние може да се оказва и върху чле­
нове на Висшия прокурорски съвет, избрани 
пряко от прокурорите или от следователите. 
Фактът, че са избрани пряко от магистрати, 
не изключва възможността опитът за влияние 
да е успешен. Всички тези въпроси обаче ня­
мат отношение към принципа на разделение 
на властите и баланса между тях. По същата 
логика не би могло да се поддържа, че всич­
ки други конституционни органи, избирани 
от Народното събрание или назначавани от 
президента, са недобросъвестни или би им се 
оказвал политически натиск. 
В обобщение, промените в Конституция­
та, засягащи съдебната власт, извършени от 
обикновено Народно събрание, не надхвър­
лят неговата компетентност и не навлизат в 
тази на Велико Народно събрание, тъй като 
не засягат установената форма на държавно 
управление в разширителното є тълкуване, 
което є дава Решение № 3 от 2003 г. по к.д. 
№ 22/2022 г. С тях се оптимизира дейността 
на органите на съдебната система, тъй като 
са извършени вътре в нея, без с това да се 
засегнат отношенията на съдебната власт 
с другите две власти – законодателна и из­
пълнителна, и без да се нарушат балансът и 
равнопоставеността между тях в структурно-
функционален аспект. 
Не са засегнати конституционно пред­
видените квоти от Народното събрание и 
професионалната общност на магистратите; 
потвърдена е системата на съдебната власт 
по отношение на отделните звена, които я 
съставляват – съд, прокуратура и следствени 
органи.
Споделяме разбирането, че практиката 
на Конституционния съд не може да не се 
развива с оглед необходимостта да се отчитат 
новите предизвикателства пред национал­
ните държавни органи и институции, неиз­
бежно произтичащи и от задълбочаващите 
се интеграционни процеси на страната ни. 
Обратното би означавало да се изключи из­
общо възможността правото да се развива в 
съответствие с променящите се обществени 
отношения, регулацията на които е прово­
кирала възникването му. Необходимостта 
от свикване на Велико Народно събрание за 
всяка промяна, касаеща структурата, обхвата 
на компетентност или функциите на който и 
да е конституционно определен орган, когато 
такава промяна не води до съществено на­
рушаване на баланса на властите, би довело 
до блокиране на възможността правото да се 
адаптира към нови реалности.
Конституционни съдии: 
Константин Пенчев
Борислав Белазелков
Десислава Атанасова
ОСОБЕНО МНЕНИЕ
на съдиите Борислав Белазелков и Десислава 
Атанасова
по конституционно дело № 1 от 2024 г.
по чл. 23, чл. 130, ал. 4 и чл. 150, ал. 3 от 
Конституцията
Подписваме настоящото Решение № 13 от 
2024 г. по к.д. № 1/2024 г. с особено мнение 
относно промените в чл. 23, въведени с § 1 
ЗИД на Конституцията, промените в чл. 130, 
ал. 4, въведени с § 15 ЗИД на Конституцията, 
както и промените в чл. 150, ал. 3 от Конститу­
цията, въведени с § 21 ЗИД на Конституцията. 
I. Относно промените в чл. 23, въведени 
с § 1 ЗИД на Конституцията
Науката, образованието и културата са 
висши общочовешки ценности от фунда­
ментално значение за развитието на човека 
и на обществото, ползващи се поради това 
с висока степен на правна защита. Призна­
вайки ключовата им роля за развитието на 
всяко общество, редица международни актове 
(Всеобщата декларация за правата на човека 
от 1948 г., Международният пакт за икономи­
чески, социални и културни права от 1966 г. 
и др.) специално подчертават значението им 
и ги поставят под своята закрила.
Науката е фундаментален стълб на всяка 
развита цивилизация, тъй като тя е двигател 
на иновациите, социалния и икономическия 
прогрес. Затова насърчаването на научните 
изследвания и развитието на научния потен­
циал са от съществено значение за устойчивото 
развитие на обществото. 
Науката и образованието са неразривно 
свързани и взаимно се обуславят. Безспорно е, 
че развитието на науката зависи от качествено 
образование, а образованието се основава на 
научните постижения. 
Същевременно културата е измерител на 
човешкия прогрес, а културното многообразие 
е достижение на обществата с висока култура. 
Културата е неотменима част от идентичността 
на всяко общество и играе ключова роля за 
неговото развитие в условията на толерантност 
и социална кохезия.
Именно науката, образованието и култу­
рата са неразривно свързани с формирането 
на българската национална идентичност. Това 
обосновава утвърждаването им като ценности 
с конституционен ранг, които държавата под­
помага и в името, на които създава условия 
за свободно развитие. 
С промяната на чл. 23, чрез включването 
на културата в текста на разпоредбата и про­
възгласяването є наред с науката и образо­
ванието за национални ценности, ползващи 
се с гарантирана конституционна закрила, 
конституционният законодател – в случая 
обикновеното Народно събрание, упражнява