Държавен вестник, бр. 23, 2015 г., стр. 7

БРОЙ  23	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  7  
1. Обявяването на Директива 2006/24/ЕО 
за невалидна с цитираното по-горе решение на 
СЕС не може да има за последица автоматич­
ната отмяна или неприлагане на оспорените 
законови разпоредби на вътрешното право, с 
които тя е транспонирана. С нейното обявя­
ване за невалидна се прекратява единствено 
задължението на държавите членки да въведат 
нейните изисквания в своето вътрешно зако­
нодателство. Приетият закон продължава да 
действа до момента, в който бъде отменен или 
изменен по надлежния ред от националния 
законодателен орган или бъде обявен за про­
тивоконституционен от Конституционния съд.
2 . Въведен и я т с ра зпор едби т е на 
чл. 250а – 250е, чл. 251 и 251а ЗЕС режим на 
запазване, съхранение, достъп, експлоатация 
и унищожаване на данни от трафика по своя 
характер и същност безспорно представлява 
намеса в основни, конституционно защитени 
права на гражданите и следователно следва 
да се третира като изключение от правилата, 
установени с конституционните норми на 
чл. 32, ал. 1 и чл. 34, ал. 1. Тези права не са 
абсолютни. Съгласно изискванията на чл. 32, 
ал. 2 и чл. 34, ал. 2 от Конституцията изклю­
ченията следва да са уредени от закон; да се 
допускат само с разрешение на съдебната власт; 
и само когато това се налага за разкриване 
и предотвратяване на тежки престъпления. 
В случая оспорената уредба е създадена със 
закон и следователно изпълнява формално 
първото конституционно изискване.
3. Налице е противоречие с Конституци­
ята на разпоредбата на чл. 250а, ал. 2 ЗЕС 
относно целта на съхраняването на данни 
от трафика, а именно за нуждите на разкри­
ването и разследването на престъпления по 
чл. 319а – 319е от Наказателния кодекс (НК), 
както и за издирване на лица. Изключението 
по чл. 34, ал. 2 от Конституцията е допусти­
мо само когато интервенцията в сферата на 
неприкосновеността на свободата и тайната 
на кореспонденцията и на другите съобщения 
се налага за разкриване и предотвратяване 
на тежки престъпления и то не може да бъде 
тълкувано и прилагано разширително. Сле­
дователно разпоредбата в частта є „и прес­
тъпления по чл. 319а – 319е от Наказателния 
кодекс“, които не са тежки по смисъла на 
чл. 93, т. 7 НК, с изключение само на това по 
чл. 319а, ал. 5 НК, доколкото предвидените в 
санкционните части на съответните норми на 
особената част на НК за тях наказания не са 
лишаване от свобода за повече от пет години, 
доживотен затвор или доживотен затвор без 
замяна, е противоконституционна. Казаното се 
отнася и за последната хипотеза – издирване 
на лица, която самостоятелно няма как да 
бъде отнесена към конституционната рамка 
на ограничението освен в случаите, когато 
издирваното лице е жертва или извършител 
на тежко престъпление. 
Тук следва да се посочи, че българският 
законодател съществено е разширил и над­
хвърлил дори изискванията на силно крити­
куваната в теорията и практиката Директива 
2006/24/ЕО (чл. 1, § 1), която, третирайки 
достъпа до данни от трафика, го ограничава 
единствено до „разследването, разкриването 
и проследяването на сериозни престъпле­
ния, както те са определени в националното 
право на всяка държава-членка“. Безспорно, 
приложима в случая е нормата, установяваща 
легалната дефиниция на понятието „тежко 
престъпление“ по смисъла на НК. Интерпре­
тирайки нормативните разрешения, приети с 
обсъжданата Директива, при съпоставянето 
им с принципите на Хартата и КЗПЧОС, за да 
обоснове тезата си за нейните несъвършенства, 
в решението си СЕС също борави с критерия 
за тежко престъпление, в обхвата на който 
безусловно попадат формите на организира­
ната престъпност и тероризмът. 
4. Подходът на разширяване на прилож­
ното поле на транспонираната директива е 
използван от законодателя и при очертаването 
на кръга на субектите, които имат право да 
искат извършване на справка за данните по 
чл. 250б, ал. 1 ЗЕС. Този кръг Конституционни­
ят съд намира за твърде широк, а действащата 
уредба обективира съществен конституционен 
проблем. Съобразяването с установения кон­
ституционен стандарт всяко ограничение на 
основни права на гражданите да е уредено със 
закон включва не само основанието, но също 
така органите и процедурите, по които ще 
се изпълнява съответната въведена мярка. В 
този смисъл е задължително легитимираният 
субект да разполага с изрично възложена му, 
и то със закон, компетентност по разкриване 
и разследване на тежки престъпления, т.е. 
правомощия, свързани с преследваната със 
закона легитимна цел. На това изискване 
обаче не отговарят всички субекти от кръга 
на визираните в чл. 250б, ал. 1 ЗЕС. Това 
дава основание да се приеме наличието на 
противоконституционност на посочената раз­
поредба съобразно критериите, заложени в 
чл. 32, ал. 2 и чл. 34, ал. 2 от Конституцията.
5. Конституционното изискване за контрол 
от съд или друг независим орган изобщо 
отсъства в процедурата, уредена по чл. 250а, 
ал. 5 ЗЕС. В тази хипотеза органът, отпра­
вил искане за достъп, контактува директно с 
предприятието, предоставило данните, и без 
съответното разрешение постига на практи­
ка едно продължаване на запазването им за 
срок до шест месеца, който сам по себе си 
е значителен. 
Също така липсва уреден контрол и върху 
унищожаването на издадена справка с данни по 
чл. 250д, ал. 4 ЗЕС, която не се използва за об­
разуване на досъдебно производство – чл. 250е 
ЗЕС. Ето защо разпоредбите на чл. 250а, ал. 5