Държавен вестник, бр. 30, 2026 г., стр. 49

БРОЙ  30	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  49   
съюз (членове на Управителния съвет), а ми­
нистърът на здравеопазването го съгласува и 
го обнародва в „Държавен вестник“.
В решението е прието, че процесният НРД 
за МД е приет след обсъждането от НЗОК 
и БЛС на съвместни заседания, както и е 
съгласуван от посочения министър. Съдът се 
е позовал на § 5 от ПЗР на ЗНА, който се 
прилага за всички нормативни актове, изда­
вани от органи, предвидени в Конституцията, 
а за останалите важат разпоредбите на чл. 2, 
чл. 9 – 16, чл. 34 – 46, вкл. и чл. 51. Съдът 
е отразил в решението си, че НЗОК и БЛС 
не са органи, предвидени в Конституцията, 
и затова НРД за МД 2023 – 2025 г. попада 
в категорията други нормативни актове по 
смисъла на § 5, изр. второ от ПЗР на ЗНА. 
С тези мотиви съдът е счел, че оспореният 
акт в отделните му разпоредби е издаден от 
компетентни органи, в рамките на разписа­
ните им от закона правомощия, в изискуе­
мата се писмена форма и при спазване на 
административнопроизводствените правила.
Подробно в решението на съда са ци­
тирани оспорените разпоредби от НРД за 
МД 2023 – 2025 г., като при преценка на 
съответствието на оспорените разпоредби с 
материалния закон съдът е приел, че трябва 
да бъде съобразено решение по конст. дело 
№ 5/2019 г. на Конституционния съд, с което 
е обявена за противоконституционна разпо­
редбата на чл. 55а, ал. 2 ЗЗО, според която 
НЗОК не заплаща за оказана от лечебните 
заведения медицинска и дентална помощ в 
нарушение на посочените в техните договори 
по чл. 59, ал. 1 ЗЗО обеми и стойности. Съдът 
е посочил, че със забраната в решението на 
Конституционния съд не могат да се запла­
щат надлимитни медицински дейности, като 
законодателят автоматично е изключил онези 
случаи, в които надхвърлянето се дължи на 
обективни причини, за да може на здравно­
осигурените лица да се осигури необходи­
мата грижа. Поради забраната по чл. 55а, 
ал. 2 ЗЗО се прехвърля финансовият риск 
от евентуални отклонения от предвиденото.
Съдът е приел, че, съобразявайки се с пра­
вилото на чл. 192 АПК с оглед обявяването за 
противоконституционен на чл. 55а, ал. 2 ЗЗО 
и предвид решението на Конституционния 
съд, не съществува правна норма от по-висш 
ранг, която да регламентира, че НЗОК не 
заплаща за оказана болнична медицинска 
помощ от лечебните заведения в нарушение 
на посочените в техните договори обеми и 
стойности. Пояснено е от съда, че от влизането 
в сила на решението на Конституционния съд 
обявената за проти­воконституционна прав­
на норма престава да действа и да урежда 
съответните обществени правоотношения. В 
този смисъл съдът е приел, че разпоредбата 
на чл. 394 НРД за МД 2023 – 2025 г. повтаря 
съдържанието на посочената по-горе и обя­
вена за противоконституционна разпоредба и 
регламентира забрана за заплащане от НЗОК 
на надлимитна по обеми и стойности болнич­
на медицинска помощ, оказана от лечебните 
заведения. При така установеното съдът е 
приел, че следва да се отмени разпоредбата 
на чл. 394 НРД за МД 2023 – 2025 г.
Според съда на отмяна подлежат и свър­
заните с противоконституционната забрана и 
нормите на чл. 409, ал. 4, т. 2 и 3 НРД за МД 
2023 – 2025 г. в оспорените им части, които 
предвиждат закупуване на дейности само в 
рамките на месечните стойности по прило­
жение № 2 на изпълнителите на болнична 
медицинска помощ (БМП).
В обжалваното решение са изложени моти­
ви, че не е налице правна норма от по-висок 
ранг, въз основа на която в процесния НРД 
за МД да предвижда, че НЗОК не закупува 
дейности, чиято стойност надвишава месеч­
ните стойности, определени по правилата 
на чл. 4 ЗБНЗОК за 2023 г. и ЗБНЗОК за 
2024 г., и в този смисъл е прието от реша­
ващия съд, че и чл. 409, ал. 8 от НРД за МД 
2023 – 2025 г. също следва да бъде отменен. 
Посочените разпоредби на чл. 409, ал. 4, т. 2 
и 3 и чл. 409, ал. 8 НРД за МД 2023 – 2025 г. 
ограничават правото на здравно осигуряване 
по чл. 52, ал. 1, предл. 1 от Конституцията 
и прилагането им не допринася за достъп­
ността на медицинската помощ, а тъкмо 
обратното – прави я по-труднодостъпна, а 
изпълнителите на болнична медицинска 
помощ, за разлика от осигурителния орган, 
не са нормативно снабдени с възможността 
да компенсират настъпването на финансов 
риск и по този начин са принудени да отка­
жат медицинска помощ на здравноосигурени 
лица, потърсили такава след изчерпването 
на договорените обеми.
В останалите части в решението на съда 
е прието, че жалбите са неоснователни. По 
отношение на чл. 409, ал. 3 НРД за МД 
2023 – 2025 г. (оспорена в частта относно 
регламентирането в нея, че Надзорният 
съвет на НЗОК утвърждава стойности на 
разходите за здравноосигурителни плащания 
за БМП и по изпълнители на БМП) съдът е 
приел, че и тя като разпоредбата на чл. 409, 
ал. 9, според която сключването на договори
и/или допълнителни споразумения по реда на