Държавен вестник, бр. 62, 2002 г., стр. 57

Б Р О Й  62
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  57
6. “Регион” е територия с площ най-малко
2000 кв.км, който се намира изцяло под контро-
ла на една РВМС.
7. “Подлежащи на задължително обявява-
не болести” са болестите, посочени в прило-
жения № 1, 2 и 3 на Наредбата за обявяване и
регистриране на заразните и паразитните бо-
лести при животните.
8. “Лицензиран частнопрактикуващ ветери-
нарен лекар” е ветеринарен лекар на частна
практика съгласно чл. 16 ЗВД.
9. “Държавен ветеринарен лекар” е ветери-
нарен лекар, назначен и определен от НВМС да
контролира здравето на животните в стадото.
Заключителни разпоредби
§ 2. Тази наредба се издава на основание
чл. 23, ал. 2 от Закона за ветеринарномедицин-
ската дейност.
§ 3. Изпълнението на наредбата се възлага
на генералния директор на НВМС.
За министър: Б. Боев
Приложение
към чл. 1, т. 2
Методи за лабораторно изследване на ензо-
отична левкоза по говедата
Лабораторните изследвания за установяване на ЕЛГ
включват имунодифузионен тест съгласно изисквания-
та, посочени в раздели А и Б, и/или ензимосвързан
имуноабсорбен анализ (ELISA) съгласно изисквания-
та, посочени в раздел В. Имунодифузионният метод
може да се използва само за индивидуално изследване.
А. Агар гел имунодифузионен тест за ензоотична
левкоза по говедата:
1. Използваният антиген трябва да съдържа гли-
копротеини на вируса на ензоотичната левкоза по го-
ведата. Антигенът трябва да е стандартизиран спря-
мо стандартния серум (ЕI серум), доставян от Дър-
жавната ветеринарна лаборатория в Копенхаген или
следните лаборатории:
(а) 
Германия: 
Bundesforschungsanstalt 
fur
Viruskrankheiten der Tiere, Tubingen;
(б) Белгия: Institut national de recherches veterinaries,
Brussels;
(в) Франция: Laboratoire national de pathologie bovine,
Lyon;
(г) Великото Херцогство Люксембург (Grand Duchy
of Luxembourg);
(д) Италия: Instituto zooprofilattico spenmentale,
Perugia;
(е) Холандия: Instituut voor Dierhouderij en
Diergezondheid (ID-DLO), Lelystad;
(ж) Дания: Statens Veterinaere Serum Laboratorium,
Copenhagen;
(з) Ирландия: Veterinary Research Laboratory,
Abbotstown, Dublin;
(и) Обединено Кралство:
(1) Великобритания: Veterinary Laboratory
Agency, Addlestone, Weybridge, England;
(2) Северна Ирландия: Veterinary Research
Laboratory, Stormont, Belfast;
(й) Испания: Subdireccion general de sanidad animal.
Laboratorio de sanidad y produccion anima ALGETE,
Madrid;
(к) Португалия: Laboraorio Nacional de Investigacao
Veterinaria, Lissabon;
(л) Австрия: Bundesanstalt fur Tierseuchenbekampfung,
Modling;
(м) Финландия:—ja elintarvikelaitos, Helsinki /
anstalten for veterinarmedicin och livsmedel, Helsingfors;
(н) Швеция: Statens veterinarmedicinska anstalt,
Uppsala.
2. Използваните стандартни антигени се изпращат
най-малко един път в годината в посочените в т. 1 ла-
боратории за тестването им спрямо официалния серум
на Европейския съюз (ЕС). Освен тази стандартизация
използваният антиген може да се калибрира в съответ-
ствие с изискванията, формулирани в раздел Б.
3. Реагентите за теста се състоят от:
(а) антиген, който трябва да съдържа специфични
гликопротеини от вируса на ЕЛГ, стандартизирани спря-
мо официалния серум на ЕС;
(б) тестовия серум;
(в) познат положителен контролен серум;
(г) агар гел в състав:
0,8 % агар;
8,5 % NaCl;
0,05 М Три-буферен рН 7,2;
15 ml от този агар трябва да се сложи в петриева
паничка с 85 мм диаметър, като в резултат се
получава 2,6 мм дълбок агарен слой.
4. До дъното на паничката в агарния слой трябва да
се изреже тестова форма, състояща се от седем свобод-
ни от влага ямки, като тази форма следва да се състои
от една централна ямка и шест ямки в кръг около нея
със следните размери:
диаметър на централната ямка—4 мм;
диаметър на периферните ямки—6 мм;
разстояние между централната ямка и перифер-
ните ямки—3 мм.
5. Централната ямка трябва да бъде запълнена със
стандартния антиген. Периферните ямки с номера 1 и 4
(вж. схемата по-долу) трябва да са добре запълнени с
познатия положителен серум, а ямки 2, 3, 5 и 6 следва да
се запълнят с тестовите серуми. Ямките трябва да се пълнят
до покриване на вдлъбнатата (мениск) част на ямките.
6. Това води до получаване на следните количества:
антиген—32 µl;
контролен серум—73 µl;
тестови серум—73 µl.
7. Инкубирането трябва да е с продължителност 72
часа при стайна температура (между 20 и 27 °С) в зат-
ворена влажна камера.
8. Тестът може да се отчете на 24 и 48 часа, но окон-
чателният резултат не може да бъде получен по-рано
от 72 часа, както следва:
(а) един изследван серум е положителен, ако той
формира специфична преципитационна линия с анти-
гена на вируса на левкозата по говедата и образува линия
на идентичност с контролния серум;
(б) един изследван серум е отрицателен, ако той не
формира специфична преципитационна линия с анти-
гена на вируса на левкозата по говедата и не изкривява
линията на контролния серум;
(в) не би могло реакцията да се разглежда като оп-
ределяща, ако тя:
(i) отчетливо изкривява линията на контролния
серум в посока на антигена на вируса на левко-
зата по говедата, без при това да формира види-
ма преципитационна линия с антигена;
или
(ii) не може да бъде отчетена нито като положи-
телна, нито като отрицателна.
При неопределените реакции тестовете могат да
бъдат повторени и да се използва концентриран серум.
9. Може да се използва каквато и да е друга конфи-
гурация или схема на разпределение на ямките, при ус-
ловие че позволява като положителен да се отчете серум
Е4, разреден в съотношение 1:10 в отрицателен серум.
Б. Метод за стандартизиране на антиген:
Необходими разтвори и материали
1. 40 ml от 1,6 % агароза (agarose) в 0,05 М Tris/HCl
буфер, рН 7,2 с 8,5 % NaCl;