Държавен вестник, бр. 61, 2020 г., стр. 15

БРОЙ  61	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  15  
си да не споделим изводите за конституцио­
носъобразност на оспорената разпоредба на 
чл. 102, ал.4 от Закона за данък върху добаве­
ната стойност (обн., ДВ, бр. 63 от 4.08.2006 г.; 
посл. изм. и доп., бр. 52 от 9.06.2020 г.) (ЗДДС).
1. Противоречие с чл. 4, ал. 1 от Кон­
ституцията. На първо място намираме, че 
при приемане на разпоредбата на чл. 102, 
ал. 4 ЗДДС законодателят е допуснал кон­
ституционно нетърпимо нарушение на пра­
вилата на нормотворческия процес, с което 
е нарушил принципа на правовата държава 
(чл. 4, ал. 1 от Конституцията). Оспорената 
законова разпоредба е предложена между 
първо и второ гласуване на законопроекта 
за изменение и допълнение на ЗДДС и не е 
била подложена на обществено обсъждане и 
съответно не е била публикувана на Портала 
за обществени консултации по смисъла на § 1 
от допълнителните разпоредби на Закона за 
нормативните актове (ЗНА), а на 14.09.2017 г. 
е направен достъпен само първоначалният 
проект, който не включва тази норма. Според 
чл. 26, ал. 1 ЗНА „изработването на проект на 
нормативен акт се извършва при зачитане на 
принципите на необходимост, обоснованост, 
предвидимост, откритост, съгласуваност, суб­
сидиарност, пропорционалност и стабилност“. 
За постигане на тези цели разпоредбата на 
чл. 18а ЗНА предвижда, че при изработването 
на проект на нормативен акт се извършва 
предварителна оценка на въздействието и 
се провеждат обществени консултации с 
гражданите и юридическите лица съгласно 
глави втора и трета (като според § 1а от 
допълнителните разпоредби на ЗНА тези 
правила не се прилагат само за изчерпателно 
изброените проекти за нормативни актове, 
които не включват оспорения по настоящо­
то дело закон). Следва да се отбележи, че 
законът по никакъв начин не допуска от­
клонения от така установените изисквания, 
гарантиращи публичността, обосноваността 
и необходимостта при приемане на законите, 
в зависимост от субекта на законодателна 
инициатива – народен представител или Ми­
нистерския съвет. Смятаме за необходимо да 
отбележим, че възраженията ни срещу кон­
ституционосъобразността на оспорения закон 
по никакъв начин не се изразяват в оспорване 
на възможността народните представители 
да правят предложения между първо и второ 
четене на законопроекта, а на произтичащото 
от Конституцията разбиране за правовата 
държава, че тези предложения са допустими 
само ако по същество са изцяло в рамките на 
принципите и обхвата на приетия на първо 
гласуване законопроект. Тази възможност 
е регламентирана изрично в чл. 83, ал. 1 и 
чл. 84, ал. 2 от Правилника за организацията 
и дейността на Народното събрание (ПОДНС), 
а е призната за конституционосъобразна 
и в практиката на Конституционния съд, 
цитирана в решението по настоящото дело. 
Обръщаме внимание, че в конкретния 
случай наведените от вносителя твърдения 
за противоконституционност не са свързани с 
оспорване на възможността народните пред­
ставители да внасят предложения между двете 
гласувания на законопроекта, а с липсата на 
проведено обществено обсъждане на нормата 
на чл. 102, ал. 4 ЗДДС – такава, каквато е 
приета въз основа на направеното между 
двете гласувания предложение на парламен­
тарната Комисия по бюджет и финанси. На 
практика в решението на Конституционния 
съд, с което изразяваме несъгласие, отсъства 
произнасяне по това оплакване, вместо което 
са развити единствено съображения за спаз­
ване на правилата на законодателния процес 
предвид конституционната допустимост да се 
внасят законодателни предложения между 
двете гласувания на законопроектите (което 
не поставяме под съмнение). Заслужава си да 
се обърне внимание, че докато ЗНА, както 
вече беше посочено, не предвижда други 
изключения от изискването за провеждане 
на обществени консултации и оценка на 
въздействието извън изрично посочените в 
§ 1а от ДР на ЗНА, то ПОДНС „мълчаливо“ 
е стеснил и на практика е дерогирал уста­
новените на законово равнище изисквания 
за публичност на законодателния процес 
именно във връзка с възможността народ­
ните представители да правят предложения 
след приемане на законопроектите на първо 
гласуване. Разпоредбите на чл. 83, ал. 3 и 6 
ПОДНС предвиждат единствено публику­
ване на проекта за доклад и на доклада на 
водещата комисия за второ гласуване, но не 
и каквото и да е обществено обсъждане на 
внесените между двете гласувания предложе­
ния с участието на лица и институции извън 
Парламента. Единствено ал. 4 предвижда, 
че по предложенията, внесени от народни 
представители, председателят на водещата 
комисия може (но не е длъжен) да изисква 
становище от Министерския съвет или от 
съответния ресорен министър (но не и от 
други лица, включително органи на съдебната 
власт, на местното самоуправление, профе­
сионални общности, неправителствен сектор, 
граждани). По този начин законодателната 
процедура, детайлно уредена в глава ІІІ на 
ЗНА, се превръща в чисто пожелателна, а 
иначе категоричната като редакция норма на