Държавен вестник, бр. 7, 2011 г., стр. 24

СТР.  24	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  7
а) в Катар:
данъците върху дохода
(по-нататък наричан „катарски данък“); и
б) в България:
(i) данъкът върху дохода на физическите лица;
(ii) корпоративният подоходен данък
(по-нататък наричани „български данък“).
4. Спогодбата се прилага и за всички иден­
тични или подобни по естеството си данъци, 
които са въведени след датата на подписване 
на спогодбата като допълнение или вместо съ­
ществуващите данъци. Компетентните органи на 
договарящите държави се уведомяват взаимно 
за всички съществени изменения, извършени 
в съответните им данъчни закони.
Член 3
Общи  определения
1. За целите на тази спогодба, освен ако 
контекстът не изисква друго:
а) терминът „Катар“ означава сухоземната те­
ритория на Държавата Катар, вътрешните води, 
териториалното море, включително неговото 
дъно и подпочвено пространство, въздушното 
пространство над тях, изключителната иконо­
мическа зона и  континенталния шелф, върху 
които Държавата Катар упражнява суверенни 
права и юрисдикция в съответствие с разпоред­
бите на международното право и катарското 
национално законодателство и вътрешна уредба;
б) терминът „България“ означава Република 
България, а когато е употребен в географски 
смисъл, означава територията и териториалното 
море, върху които тя упражнява своя  държавен 
суверенитет, а така също и континенталния 
шелф и изключителната икономическа зона, 
върху които тя упражнява суверенни права и 
юрисдикция в съответствие с международното 
право;
в) термините „едната договаряща държава“ 
и „другата договаряща държава“ означават 
Катар или България според изискванията на 
контекста;
г) терминът „лице“ включва физическо лице, 
дружество или всякакво друго сдружение от 
лица, което се третира като лице за целите на 
данъчното облагане; 
д) терминът „дружество“ означава всяко 
юридическо лице или всяко образувание, което 
се третира като юридическо лице за целите на 
данъчното облагане; 
е) термините „предприятие на едната дого­
варяща държава“ и „предприятие на другата 
договаряща държава“ означават съответно 
предприятие, ръководено от местно лице на 
едната договаряща държава, и предприятие, 
ръководено от местно лице на другата догова­
ряща държава;
ж) терминът „международен транспорт“ 
означава всеки превоз с кораб, самолет или 
шосейно транспортно средство, експлоатирани 
от предприятие на едната договаряща държава, 
освен ако корабът, самолетът или шосейното 
транспортно средство се експлоатират изклю­
чително между места, намиращи се в другата 
договаряща държава;
з) терминът „компетентен орган“ означава:
	
(i)	за Катар – министъра на икономиката 
и финансите или негов упълномощен 
представител; и
	
(ii) за България – министъра на финан­
сите или негов упълномощен пред­
ставител;
и) терминът „национално лице“ означава:
	
(i) всяко физическо лице, притежаващо 
гражданството на едната договаряща 
държава;
	
(ii) всяко юридическо лице, гражданско 
дружество или асоциация, чийто 
статут се определя от действащото 
законодателство в едната договаряща 
държава.
2. При прилагането на разпоредбите на спо­
годбата във всеки момент от едната договаряща 
държава всеки термин, който не е определен 
в нея, има значението, което му придава към 
момента на прилагането законодателството 
на тази държава по отношение на данъците, 
обхванати от спогодбата, освен ако контекстът 
не изисква друго. Всяко значение, определено 
в приложимото данъчно законодателство на 
тази държава, има предимство по отношение 
на значението на този термин, определено в 
други закони на тази държава.
Член 4
Местно лице
1. За целите на тази спогодба понятието 
„местно лице на едната договаряща държава“ 
означава:
а) в случая на Катар – всяко физическо 
лице, което има постоянно жилище, център на 
жизнени интереси или обичайно пребиваване в 
Катар, и дружество, учредено или притежаващо 
място на действително управление в Катар; 
терминът също така включва и Държавата 
Катар, неин орган на местната власт или неин 
законоустановен орган;
б) в случая на България – всяко лице, ко­
ето съгласно законодателството на България 
е данъчно задължено в нея поради своето 
местожителство, местопребиваване, място на 
учредяване или всеки друг критерий от подобно 
естество, и включва също България или неин 
орган на местната власт; този термин обаче 
не включва лице, което подлежи на данъчно 
облагане в България само по отношение на 
доходи от източници в България.
2. Когато въз основа на разпоредбите на 
ал. 1 едно физическо лице е местно лице и на 
двете договарящи държави, тогава неговото 
положение се определя,  както следва:
а) то се счита за местно лице само на дър­
жавата, в която разполага с постоянно жилище; 
ако то разполага с постоянно жилище в двете