Държавен вестник, бр. 47, 2009 г., стр. 53

Б Р О Й  47
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  53
востта на практиката тя може да е неправилна,
т.е. да е в нарушение на закона. В тези случаи
шансът тричленен състав на ВКС да приеме, че
непротиворечивата съдебна практика е в нару-
шение на закона, е практически равен на нула.
Смятам, че правораздавателната функция
на ВКС по чл. 119, ал. 1 от Конституцията изис-
ква значението на съществения материалноп-
равен или процесуалноправен въпрос за точ-
ното прилагане на закона да се преценява с
оглед конкретния правен спор по конкретно-
то дело, а не единствено с оглед отстраняване
на противоречива съдебна практика или про-
мяна на непротиворечива, но погрешна съдеб-
на практика.
За допускането на касационното обжалва-
не следва да е от значение точното прилагане
на закона по конкретното дело, а не някакво
абстрактно точно прилагане на закона. Всъщ-
ност няма прилагане на закона извън конк-
ретния казус, извън конкретното дело. Точ-
ното прилагане на закона по конкретното дело
зависи от правилното установяване на факти-
те от събраните доказателства, от точното оп-
ределяне въз основа на тях на приложимия
закон и от определянето на точния смисъл на
този закон. Член 280, ал. 1, т. 3 ГПК не изис-
ква изрично същественият материалноправен
или процесуалноправен въпрос да са от зна-
чение за точното прилагане на закона по кон-
кретното дело.
Мъглявите формулировки на чл. 280, ал. 1,
т. 1, 2 и 3 ГПК не създават условия за правна
сигурност, а за съдебен произвол и отказ от
правосъдие. Възлагайки на съда да преценява
кои въпроси са от значение “за развитието на
правото”, оспорваният текст предоставя на
правораздавателен орган функция, която му е
дълбоко неприсъща в българската конституци-
онна система.
Това са основанията да смятам, че чл. 280,
ал. 1 ГПК и свързаните с него чл. 284, ал. 3, т. 1
и чл. 288 противоречат освен на чл. 119, ал. 1 и
чл. 124, още и на чл. 4, ал. 1 и 2 от Конститу-
цията и искането на омбудсмана на Република
България за обявяване на противоконституци-
онността им следваше да бъде уважено от Кон-
ституционния съд.
Конституционен съдия: Пл. Киров
Снежана Начева
Не намирам достатъчно основание за убеди-
телно обявяване на противоконституционност
на чл. 280, ал. 1 ГПК, включително и частич-
но—само по отношение на думата “съществен”.
В концепцията за гражданско съдопроизвод-
ство, материализирана в ГПК (ДВ, бр. 59 от
2007 г.), чл. 280, ал. 1 в своята цялост има осо-
бено място и значение. Той урежда принципно
новата възможност за евентуално трето ин-
станционно касационно производство, допусти-
мо при определи условия и по процедура, в ко-
ято въпросите за основателността на касацион-
ното обжалване не се обсъждат. Предвиденото
предварително условие в тази процедура—въз-
зивната инстанция да е постановила решение
по съществен материалноправен или процесу-
алноправен въпрос, със своята висока степен
на абстрактност в изказа вече поставя множес-
тво въпроси.
Например: кой въпрос е съществен; тряб-
ва ли или не трябва да се посочи и квалифици-
ра изрично въпросът като съществен от жал-
боподателя или това може и трябва да напра-
ви тричленният състав, извеждайки го от об-
стоятелствената част на касационната жал-
ба; какво обхваща “практиката на ВКС”, ко-
ято след влизането на този ГПК в сила все пак
трябва да бъде създадена в определена сте-
пен, обобщена и осмислена във физически
разумно за това време, каквото едва ли са
изтеклите до сега 14 месеца от действието на
този кодекс; какви разумни критерии ще въ-
веде самият ВКС в практиката по прилагане-
то на чл. 280, ал. 1 така, че да не създава усе-
щане, че преследва преди всичко други непре-
зумирани в тази мяра от законодателя цели
чрез въпросната възможност, като например
драстичното намаляване броя на разглежда-
ните в касационната инстанция дела.
Въпросите биха могли да продължат. Но те
в своята пълнота трябва и могат да бъдат пос-
тавени и съответно решени от самия ВКС. Той
трябва разумно да моделира практиката по
прилагането на чл. 280, ал. 1 ГПК, от каквато
възможност не би следвало да бъде лишаван
или частично ограничаван. В противен случай
една неразумна практика с ефекта на доминото
ще обезсмисли самата концепция на ГПК и може
да мотивира дори усещане за противоконститу-
ционност по деликатната материя за защита
правата на гражданите—чл. 56 и чл. 117, ал. 1
от Конституцията.
Доколкото касацията може или не може да
стане стадий на процеса, чрез практиката по
прилагането на чл. 280, ал. 1, ВКС трябва да има
възможност да създаде такава практика, като
изясни своето разбиране за “съществен мате-
риалноправен или процесуалноправен въпрос”,
за което той има свой конституционен и зако-
нов механизъм.
Според мен предвидената възможност за евен-
туална, допустима при определени условия ка-
сация сама по себе си не е противоконституци-
онна. Правото за защита може да бъде ефектив-
но осъществено и в двуинстанционно производ-
ство, за което решително могат да допринесат
първоинстанционните и второинстанционните
съдилища. Но с разумна практика по прилагане-
то на чл. 280, ал. 1 ВКС би могъл да докаже, че