Държавен вестник, бр. 27, 2024 г., стр. 27

БРОЙ  27	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  27  
Производството е по реда на чл. 185 и 
следващите от Административнопроцесуалния 
кодекс (АПК).
Образувано е по жалба на „Боники“ – ЕООД, 
с [ЕИК], със седалище и адрес на управление 
в [населено място], [улица], представлявано 
от адвокат Б. Димов, срещу чл. 11, ал. 1, т. 6 
от Наредба № РД-07-2 от 16.12.2009 г. за усло-
вията и реда за провеждането на периодично 
обучение и инструктаж на работниците и 
служителите по правилата за осигуряване на 
здравословни и безопасни условия на труд, 
издадена от министъра на труда и социалната 
политика (обн., ДВ, бр. 102 от 22.12.2009 г., в 
сила от 1.01.2010 г.; попр., бр. 4 от 15.01.2010 г.; 
изм., бр. 25 от 30.03.2010 г., по-долу в текста 
само Наредба/та).
В жалбата са изложени твърдения, че чл. 11, 
ал. 1, т. 6 от Наредбата противоречи на чл. 281, 
ал. 1 и 5 от Кодекса на труда (КТ, обн., ДВ, 
бр. 26 от 1 април 1986 г.; посл. изм. и доп., ДВ, 
бр. 84 от 6 октомври 2023 г.). Изразява се ста-
новище, че оспорената разпоредба разширява 
недопустимо кръга на лицата, които подлежат 
на периодично обучение и инструктаж, очер-
тан в чл. 281, ал. 5 КТ, като добавя към тях 
и други, освен работниците и служителите, 
които ще посещават производствени звена 
на предприятието. Във връзка с това се под-
държа становище, че в нарушение на чл. 12 и 
15 от Закона за нормативните актове (ЗНА) 
оспорената разпоредба излиза извън матери-
ята на трудовите правоотношения, уредени с 
КТ. Релевират се доводи за противоречие на 
разпоредбата на други от същата Наредба и 
нейните приложения. От съда се иска обявя-
ването на оспорената разпоредба за нищож-
на или отмяната є като незаконосъобразна, 
доколкото формулировката „всички други 
лица, които ще посещават производствени 
звена на предприятието“ характеризира раз-
поредбата на чл. 11, ал. 1, т. 6 от Наредбата 
като неопределяема от субективна страна. 
Претендират се разноски.
В съдебното заседание пред настоящия съд 
жалбоподателят не се представлява.
Ответникът – министърът на труда и соци-
алната политика, чрез процесуалния си пред-
ставител – юрисконсулт И. Шопска, оспорва 
жалбата. По същество на оспорването прави 
искане да се отхвърли като неоснователна. 
Подробни съображения в подкрепа на дово-
дите си излага в писмени бележки.
В съдебното заседание пред настоящия съд 
ответникът не се явява, но се представлява 
от посочения юрисконсулт.
Представителят на Върховната администра-
тивна прокуратура дава мотивирано писмено 
заключение за неоснователност на жалбата, 
което поддържа и устно в съдебното заседание.
Върховният административен съд, състав 
на първо отделение, приема жалбата за до-
пустима по следните съображения:
Съгласно чл. 185 АПК подзаконовите нор-
мативни актове могат да се оспорват пред 
съда изцяло или в отделни техни разпоредби. 
Предмет на оспорване в настоящото съдебно 
производство е чл. 11, ал. 1, т. 6 от Наредбата, 
която по своя характер представлява подза-
конов нормативен акт.
Съгласно чл. 186, ал. 1 АПК право да 
оспорват подзаконов нормативен акт имат 
гражданите, организациите и органите, чи-
ито права, свободи или законни интереси са 
засегнати или могат да бъдат засегнати от 
него или за които той поражда задължения. 
Оспорването е допустимо и доколкото по 
предписанието на чл. 187, ал. 1 АПК то не 
е ограничено със срок. Дружеството – жал-
боподател, обосновава правния си интерес 
от оспорването с издаденото срещу него на-
казателно постановление (НП) № 11-2200032 
от 28.07.2022 г. от директора на дирекция 
„Инспекция по труда“ – Ловеч, на основание 
чл. 416, ал. 5 във връзка с чл. 413, ал. 2 КТ. С 
него на „Боники“ – ЕООД, е наложена иму-
ществена санкция в размер на 1500,00 лв. за 
извършено нарушение на чл. 11, ал. 1, т. 6 от 
Наредбата. Не са налице твърдения и доказа-
телства за предходно съдебно обжалване на 
оспорената разпоредба.
Съгласно Решение № 21 от 26 октомври 
1995 г. по конституционно дело № 18/1995 г., 
административният акт „засяга“ по смисъла 
на чл. 120, ал. 2 от Конституцията на Ре-
публика България граждани и юридически 
лица, когато нарушава или застрашава техни 
права или законни интереси. Това обективно 
нарушаване или застрашаване на субективно 
право или законен интерес на гражданин или 
юридическо лице е материалноправното ос-
нование за включване на административния 
акт в кръга на съдебно обжалваемите актове. 
Практически това „засягане“ се обективира 
в нарушаване на правна норма от по-висок 
ранг, която обжалваният административен 
акт нарушава. Същевременно това материал-
ноправно основание легитимира процесуал-
ноправния интерес от съдебното обжалване 
на административния акт.
В Решение № 5 от 17 април 2007 г., поста-
новено по конституционно дело № 11/2006 г., 
Конституционният съд на Република България 
приема, че активна легитимация имат всички 
правни субекти в случаите, когато подзаконо-
вият акт пряко засяга права, законни интереси 
или създава задължения за тях. Нормата на 
чл. 186, ал. 1 АПК предвижда и възможност 
за съдебно обжалване от страна на граждани 
и юридически лица винаги, когато админи-
стративният нормативен акт може да наруши 
права, законни интереси или да създаде за-