Държавен вестник, бр. 97, 2009 г., стр. 19

БРОЙ  97	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  19  
Допуска се използване и на други методи за 
нагряване съдържанието на аерозолните фла­
кони, ако при тях се гарантира, че налягането 
и температурата на всеки пълен аерозолен 
флакон достигат стойностите, изисквани при 
изпитването в гореща водна баня, и деформа­
циите и течовете се установяват със същата 
точност, както при това изпитване.
в) Методи за краен контрол при ниска 
температура
Допуска се използване на алтернативен 
метод за краен контрол при ниска темпера­
тура, ако той е в съответствие с разпоредбите 
за методи, алтернативни на изпитването на 
аерозолни флакони в гореща водна баня, 
посочени в т. 6.2.4.3.2.2 от Приложение А на 
Европейската спогодба за международен превоз 
на опасни товари по шосе (ADR) (обн., ДВ, 
бр. 73 от 1995 г.; попр., бр. 63 от 2005 г.), рати­
фицирана със закон през 1957 г., и протокола за 
изменението є от 1993 г. (ДВ, бр. 28 от 1995 г.).“
§  18.  Създава се приложение  №  3 към 
чл. 15а, ал. 1 и чл. 15б, ал. 3:
„Приложение № 3 
към чл. 15а, ал. 1 
и чл. 15б, ал. 3
Запалимост
1. Метод за изчисляване на топлината на из­
гаряне (ΔНc)
Този метод се прилага, когато не са използва­
ни утвърдени технологични правила, описани в 
стандарти (като например ASTM D 240, ISO 13943 
86.1 до 86.3 и NFPA 30B) или в научна литература.
Топлината на изгаряне (ΔНc) в килоджаули 
на грам (kJ/g) се изчислява като произведение 
на теоретичната топлина на изгаряне (ΔНcomb) 
и ефективността на горене. Ефективността на 
горене обикновено е по-малка от 1,0 (типичната 
ефективност на горене е 0,95 или 95 %).
За съставни аерозоли топлината на изгаряне 
е сумата от претеглените топлини на изгаряне на 
отделните компоненти, както следва:
,
където:
ΔНc е топлината на изгаряне (kJ/g) на продукта;
wi% – масовата част на компонента i на про­
дукта;
ΔНc(i) – специфичната топлина на изгаряне 
(kJ/g) на компонента i на продукта.
2. Процедури за класификация на аерозоли
2.1. Запалими аерозоли под формата на спрей
Аерозоли под формата на спрей се класифицират 
при отчитане топлината на изгаряне и въз основа 
на резултатите от изпитването за разстояние на 
запалване, както следва:
2.1.1. Когато топлината на изгаряне е по-малка 
от 20 kJ/g:
а) аерозолът се класифицира като „запалим“, 
когато възниква запалване на разстояние не по-
малко от 15 cm, но по-малко от 75 cm;
б) аерозолът се класифицира като „изключи­
телно запалим“, когато възниква запалване на 
разстояние, равно или по-голямо от 75 cm;
в) когато при изпитването за разстояние на 
запалване не се получи запалване, се извършва 
изпитване в затворено пространство; в този случай 
аерозолът се класифицира като „запалим“, когато 
време-еквивалентът е не по-голям от 300 s/m3 или 
плътността на дефлаграция е не по-голяма от 300 g/
m3; в противен случай аерозолът се класифицира 
като „незапалим“.
2.1.2. Когато топлината на изгаряне е не по-
малка от 20 kJ/g, аерозолът се класифицира като 
„изключително запалим“, когато възникне запалва­
не на разстояние, равно или по-голямо от 75 cm; 
в противен случай аерозолът се класифицира като 
„запалим“.
2.2. Запалими аерозоли под формата на пяна
Аерозоли под формата на пяна се класифици­
рат въз основа на резултатите от изпитването за 
запалимост на пяна.
2.2.1. Аерозолът се класифицира като „изклю­
чително запалим“, когато:
а) височината на пламъка е не по-малка от 
20 cm и пламъкът е устойчив в продължение на 
2 s или повече, или
б) височината на пламъка е не по-малка от 
4 cm и пламъкът е устойчив в продължение на 
7 s или повече.
2.2.2. Аерозол, който не отговаря на критери­
ите по т. 2.2.1, се класифицира като „запалим“, 
когато височината на пламъка е не по-малка от 
4 cm и пламъкът е устойчив в продължение на 
2 s или повече.
3. Изпитвания за запалимост на аерозоли
3.1. Изпитване на аерозолни спрейове за раз­
стояние на запалване
3.1.1. Въведение
3.1.1.1. С този метод за изпитване се определя 
разстоянието на запалване на аерозолен спрей 
с цел оценка на опасността от възпламеняване. 
Аерозолът се пръска по посока на източника 
на запалване, като разстоянието между тях се 
променя с по 15 cm и се наблюдава дали ще 
се получи запалване и устойчиво горене на 
спрея. Запалване и устойчиво горене се дефи­
нира като стабилен пламък, съществуващ поне 
5 s. За източник на запалване се използва га­
зова горелка със син блед пламък с височина 
4 – 5 cm.
3.1.1.2.  Методът се прилага за аерозолни 
продукти с разстояние на пръскане не по-малко 
от 15 cm. Методът не се прилага за аерозолни 
продукти с разстояние на пръскане, по-малко от 
15 cm, такива като пръскащи пяна, мусове, гелове 
или пасти или снабдени с дозиращ вентил. Аеро­
золни продукти, пръскащи пяна, мусове, гелове 
и пасти, се подлагат на изпитване за запалимост 
на аерозолна пяна.
3.1.2. Уреди и материали: необходими са след­
ните уреди: 
 – ваничка с вода с поддържане на температура 
20°C с точност ± 1°C;
 – калибрирани лабораторни везни с точност 
± 0,1 g;
 – хронометър (секундомер) с точност ± 0,2 s;