Държавен вестник, бр. 41, 2021 г., стр. 4

СТР.  4	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  41
Оспорените с искането на президента раз-
поредби от НПК и ЗСВ са приети от 44-то 
Народно събрание със ЗДНПК, с който се 
създава нова фигура като част от Прокурату-
рата на Република България – „прокурор по 
разследването срещу главния прокурор или 
негов заместник“. Според мотивите към зако-
нопроекта за допълнение на Наказателно-про-
цесуалния кодекс № 054-01-110 от 3.12.2020 г. 
(законопроекта) с предложените промени в 
нормативната уредба се цели „Гарантирането 
на независимостта на разследване срещу глав-
ния прокурор, включително независимостта 
на органите, които отговарят за различните 
етапи на разследването…“, което може да се 
осъществи „само чрез въвеждането на нова 
фигура сред магистратите – прокурор по 
разследването срещу главния прокурор.“ По-
сочва се, че този прокурор „...следва да е със 
статут на действащ прокурор с пълния обем 
правомощия по българското законодателство, 
по подобие на европейските делегирани про-
курори по Регламент (ЕС) 2017/1939 на Съвета 
от 12 октомври 2017 година за установяване 
на засилено сътрудничество за създаване на 
Европейска прокуратура.“
Законовата регламентация на статуса и 
функциите на прокурора по разследването 
срещу главния прокурор или негов заместник 
се съдържа в няколко разпоредби от НПК и 
ЗСВ, като само част от тях са оспорени с ис-
кането на президента. Цялостната уредба на 
новосъздадения орган в процесуалния кодекс 
и в устройствения закон на съдебната власт 
включва множество отделни, разнообразни по 
предназначението си, но неразривно свързани 
помежду си разпоредби. В единство те обра-
зуват нормен комплекс, което предопределя 
и начина, по който следва да се подходи при 
преценката за конституционосъобразност на 
оспорените с искането разпоредби. Отделната 
законова норма или част от нея, съдържайки 
конкретно правило, същевременно е елемент 
от цялостното уреждане на обществените 
отношения в рамките на съответния нормен 
комплекс (Решение № 7 от 2004 г. по к. д. 
№ 6/2004 г., Решение № 8 от 2006 г. по к. д. 
№ 7/2006 г.). Ето защо разпоредбите именно 
на този нормен комплекс следва да бъдат съ-
поставени с конституционните изисквания за 
структурата и функциите на прокуратурата и с 
разпоредбите от Основния закон, посветени на 
или свързани с разглежданата проблематика. 
Конституционният съд се произнася само по 
направеното искане (чл. 22, ал. 1, изр. първо 
от Закона за Конституционен съд (ЗКС), без 
да е ограничен с посочените от вносителя 
основания за несъответствие с Конституцията 
(чл. 22, ал. 1, изр. второ ЗКС).
С оспорените от президента разпоредби 
на чл. 46, ал. 8, чл. 194, ал. 6 НПК и чл. 136, 
ал. 11 ЗСВ се предвижда, че прокурорът по раз-
следването срещу главния прокурор или негов 
заместник е органът, който е компетентен да 
провежда разследването по дела за престъп­
ления, извършени от главния прокурор или 
негов заместник (чл. 194, ал. 6 НПК), както и 
че той не е подчинен нито административно, 
нито функционално на административните 
ръководители на прокуратурата, на горе­
стоящите прокурори и на главния прокурор, 
като неговата дейност (действия и актове) е 
изключена от контрола за законност в рамки-
те на прокуратурата и от обхвата на надзора 
за законност и методическо ръководство по 
чл. 126, ал. 2 от Конституцията (чл. 46, ал. 8 
НПК и чл. 136, ал. 11 ЗСВ). Атакуваният 
чл. 213а, ал. 2 НПК установява, че постановле-
нието на прокурора по разследването срещу 
главния прокурор или негов заместник, с което 
отказва да образува досъдебно производство, 
подлежи на обжалване пред специализирания 
наказателен съд. Разпоредбата на чл. 411а, 
ал. 4 НПК в оспорената част предвижда, че 
делата от компетентността на прокурора по 
разследването срещу главния прокурор или 
негов заместник са подсъдни на специализи-
рания наказателен съд.
Обобщено, с атакуваните разпоредби от 
НПК и ЗСВ се регламентират отделни еле-
менти от цялостната уредба на обществените 
отношения в рамките на нормения комплекс, 
регулиращ статуса на „прокурора по разслед-
ването срещу главния прокурор или негов 
заместник“, мястото му в структурата на 
прокуратурата, възложените му функции и 
реда за тяхното осъществяване. 
Конституционният съд, като се основава 
на конституционната уредба и на своята прак-
тика по въпроси, свързани със структурата 
и функциите на прокуратурата и с мястото 
є в системата на съдебната власт, достига до 
следните изводи: 
Съдебната власт е държавна власт. Орга-
ните на съдебната власт са държавни органи. 
Дейността по осъществяване на съдебната 
власт от нейните органи е част от управлени-
ето на държавата (чл. 1, ал. 2, чл. 119, ал. 1, 
чл. 126 и 128 от Конституцията; Решение № 3 
от 2003 г. по к. д. № 22/2002 г., Решение № 3 
от 2015 г. по к. д. № 13/2014 г.).
Две от разпоредбите в глава шеста „Съдеб-
на власт“ от Конституцията са посветени на 
прокуратурата. Член 126 урежда организаци-
ята и структурата є, а чл. 127 – функциите, 
правомощията и способите, чрез които тя 
реализира тези функции. 
Прокуратурата с всички нейни функции 
и органи е част от независимата съдебна 
власт според глава шеста „Съдебна власт“ 
от Конституцията (Решение № 3 от 2003 г. 
по к. д. № 22/2002 г., Решение № 8 от 2005 г. 
по к. д. № 7/2005 г.). В нея прокуратурата е 
обособена като самостоятелна единна под-
система (чл. 126, ал. 1 и 2 от Конституцията; 
Решение № 1 от 1999 г. по к. д. № 34/1998 г.,