Държавен вестник, бр. 65, 2020 г., стр. 31

БРОЙ  65	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  31  
По отношение на пропорционалността на 
приетите мерки следва да се провери дали те 
са подходящи и необходими за постигането 
на преследваната легитимна цел и дали не 
отиват отвъд това, което е необходимо за 
постигането є. Във връзка с възлагането на 
държавни правомощия Конституционният съд 
е приел, че принципът на пропорционалност се 
проявява в това да не бъдат засегнати основни 
права на гражданите при извършването на 
публични дейности от частни лица. Възлага­
нето на държавните функции следва да бъде 
подчинено на идеята за максимизиране на 
защитата на обществения интерес и основните 
права, а не да води до намаляване на гаран­
циите за тях чрез създаването на монополни 
структури извън държавната администрация 
(Решение № 5 от 2005 г.).
Видно от цялостната философия на Закона 
за социалните услуги, той е приет с цел да оси­
гури предоставянето на достъпни, качествени 
и ефективни социални услуги на максимално 
широк кръг нуждаещи се. За осъществява­
нето на тези легитимни цели законодателят 
е предвидил възможността такива услуги да 
се предоставят от общините пряко или чрез 
създадени от тях юридически лица, както и от 
частни лица по възлагане на община или са­
мостоятелно (чл. 28 – 30, чл. 57, чл. 61, чл. 63 
ЗСУ). От анализа на посочените разпоредби 
става ясно, че противно на твърденията на 
вносителите частните лица не са „водещ и на 
практика единствен доставчик на социални ус­
луги“. Напротив, основният доставчик остават 
общините, които могат сами да предоставят 
социални услуги и да учредяват юридически 
лица с тази цел. Общините имат право да 
възложат осигуряването им на частни лица 
по своя преценка, когато не са в състояние 
да ги предоставят чрез някой от другите 
способи, предвидени в закона. Очевидно е, 
че уредбата няма за резултат абдикиране на 
държавата от социалните є функции, а пред­
вижда алтернативни механизми за осигуряване 
на подходящи и достатъчни социални услуги, 
които могат да посрещнат разнообразните 
нужди на гражданите, имащи необходимост 
от тях. Това включва активно участие на 
държавата и общините в организирането, 
финансирането, предоставянето и контрола 
върху социалните услуги, като същевременно 
се дава възможност за частна инициатива в 
сектора. По този начин се създават условия за 
конкуренция между различните доставчици, 
което неминуемо има за резултат подобряване 
на тяхното разнообразие и качество, както и 
поддържането на цената в оптимални граници. 
Имайки предвид специфичния характер на 
дейността, в Закона за социалните услуги са 
предвидени редица мерки за контрол върху 
дейността на частните доставчици, които 
надграждат досега съществуващите по ЗСП. 
Съгласно чл. 31, ал. 1 и 2 и чл. 57 ЗСУ всички 
лица, които желаят да станат доставчици на 
социални услуги, трябва да бъдат лицензирани 
от Агенцията за качеството на социалните 
услуги, като законът предвижда и хипотези на 
прекратяване и отнемане на лиценза (чл. 157 
и 158 ЗСУ). По предходната уредба само дос­
тавчиците, които предоставят услуги за деца, 
подлежат на лицензиране, а за останалите 
важи регистрационен режим. В допълнение 
единствената възможност за възлагане на 
социални услуги, финансирани от държавния 
бюджет, е от общината чрез конкурс, като се 
премахва досега приложимият по ЗСП ред за 
пряко договаряне (чл. 63 – 64 ЗСП). Член 65, 
ал. 2 ЗСУ предвижда срочност на договора 
и задължителна оценка на изпълнението му 
всяка година. В тази връзка аргументите на 
вносителите, че е трябвало да се предвиди 
възлагането на социалните услуги да се из­
вършва по реда на Закона за обществените 
поръчки, не обосновават нарушение на Кон­
ституцията, а изискват преценка на закона 
по целесъобразност, която е в прерогатива 
на законодателя. 
Въз основа на гореизложеното Консти­
туционният съд счита, че възможността со­
циални услуги да се предоставят от частни 
лица съгласно чл. 28 – 30, чл. 57, 61, 63, 64 и 
65 ЗСУ е подходящо и необходимо средство 
за осъществяването на прокламираните от 
законодателя легитимни цели. Включването 
на субекти с разнообразен опит, познания и 
идеи в сферата на социалните дейности съ­
действа за постигането на високо качество и 
всеобхватност на социалните услуги, което 
трудно би могло да бъде постигнато, ако 
целият сектор се концентрира в ръцете на 
държавни и общински образувания. Законът 
предвижда достатъчно гаранции за законосъ­
образното предоставяне на социалните услуги 
и спазването на правата на гражданите чрез 
лицензирането на частните доставчици по 
чл. 31, ал. 1 и 2 ЗСУ и въвеждането на кон­
курсни процедури – чл. 64 и 65 ЗСУ. Поради 
това не може да се приеме, че оспорените 
разпоредби противоречат на Конституцията. 
Потенциалното нарушаване на закона от 
доставчиците, при което биха се засягали 
правата на гражданите, не е основание за 
прогласяване на закона за противоконститу­
ционен, а за носенето на гражданска, адми­
нистративна или наказателна отговорност, 
предвидена по съответния законов ред. В 
тази връзка обстоятелството, че частните 
доставчици не носят отговорност по ЗОДОВ, 
не означава, че те не носят пълна юридическа 
отговорност за действията си.
По отношение на разпоредбата на чл. 31, 
ал. 3 ЗСУ, оспорена като противоконституци­
онна, следва да се отбележи, че с въвеждането