Държавен вестник, бр. 28, 2004 г., стр. 115

Б Р О Й  28
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  115
Тъй като тръбопроводът трябва да се загрява само
за предотвратяване на кондензацията на вода и кисели-
на, температурата ще зависи от съдържанието на сяра
в горивото.
—SL: Тръбопровод за взимане на проби за СО (СO2)
Тръбопроводът трябва да е от РТFЕ или неръждаема
стомана. Той може да се загрява или да не се загрява.
—ВК: Фонова камера (незадължителна, само фиг. 3)
За измерване на фоновите концентрации.
—ВG: Камера за взимане на проби (незадължител-
на, само фиг. 3, за СО и СO2)
За измерване на концентрациите на пробите.
—F1: Подгряван филтър (незадължителен)
Той трябва да се поддържа на същата температура
като на HSL1.
—F2: Подгряван филтър
Този филтър трябва да отстрани всички твърди час-
тици от газовата проба, преди тя да достигне в анализа-
тора. Температурата му трябва да е същата като на HSL1.
Филтърът трябва да се сменя при необходимост.
—Р: Подгрявана помпа за взимане на проби
Помпата трябва да се загрява до температурата на
HSL1.
—НС
Нагорещен пламъчен йонизационен детектор
(HFID) за определяне на въглеводородите. Температу-
рата му трябва да е в границите от 453 до 473 К (180 до
200°С).
—СО, СО2
NDIR-анализатори за определяне на въглероден
оксид и въглероден диоксид.
—NО2
(Н)CLD-анализатор за определяне на азотните ок-
сиди. Ако се използва HCLD, трябва да се поддържа
температура в границите от 328 до 473 К (55 до 200°С).
—С: Конвертор
Конверторът се използва за каталитичната редук-
ция на NO2 към NO; преди анализа в CLD или HCLD
трябва да се включи конвертор.
—В: Охладител
Служи за охлаждане и кондензиране на водата от
пробата от отработили газове. Охладителят трябва да
се поддържа посредством лед или охлаждаща система
при температура от 273 до 277 К (0° до 4°С). Той не е
задължителен, ако анализаторът не е във взаимодей-
ствие с водна пара, както е определено в приложение
№ 3, раздел V, т. 1.9.1 и 1.9.2.
Използването на химически сушилни за отстраня-
ване на вода от пробата не е разрешено.
—Т1, Т2, Т3: температурен сензор
За отчитане на температурата на газовия поток.
—Т4: Температурен сензор
За отчитане на температура на NO2—NO конвертора.
—Т5: Температурен сензор
За отчитане на температурата на охладителя.
—G1, G2, G3: манометър
За измерване на налягането в тръбопроводите за
взимане на проби.
—R1, R2: регулатор на налягане
За регулиране на налягането на въздуха и респек-
тивно на горивото за HFID.
—R3, R4, R5: регулатор на налягане
За регулиране на налягането в тръбопровода за взи-
мане на проби и на потока към анализаторите.
—FL1, FL2, FL3: разходомер
За отчитане на дебита на пробата, преминал през
байпаса.
—FL4 до FL7: разходомер (незадължителен)
За отчитане на дебита през анализаторите.
—V1 до V6: превключващ вентил
Подходящи вентили за подвеждане по избор на про-
бата, на “калибриращ” еталонен газ или за затваряне на
захранващия тръбопровод в анализатора.
—V7, V8: магнитен вентил
За обхождане (байпас) на NO2—NO конвертора.
—V9: иглен вентил
За изравняване на дебита на NO2—NO конвертора и
байпаса.
—V10, V11: иглен вентил
За регулиране на дебита към анализаторите
—V12, V13: изпускателен кран
За изпускане на кондензата от охладителя В.
—V14: превключващ вентил
За избор на камера за вземане на проба или за фона.
1.2. Определяне на частиците
Точки 1.2.1 и 1.2.2 и фиг. 4 до 15 съдържат подробни
описания на препоръчваното разреждане и системите
за взимане на проби. Не се изисква точно съответствие
с тези фигури, защото могат да се постигнат еднакви
резултати с различни компановки. Могат да се изпол-
зват допълнителни компоненти, като инструменти,
вентили, електромагнити, помпи и прекъсвачи, за да се
получи допълнителна информация и да се координират
функциите на отделните съставни системи. При някои
системи могат да се пропуснат някои компоненти, ако
тяхното отпадане е технически обосновано и те не са
необходими за поддържане на точността.
1.2.1. Система за разреждане
1.2.1.1. Система за разреждане на част от потока
(фиг. 4 до 12)
Системата за разреждане се базира на разреждане-
то на част от потока отработили газове. Разделянето
на потока отработили газове и последващият процес
на разреждане могат да се осъществят с различни
видове системи за разреждане. За последващото съби-
ране на частиците може да се пропусне цялото коли-
чество от разредени отработили газове или само една
част от него през системата за взимане на проби от
частици (т. 1.2.2, фиг. 14). Първият метод се обознача-
ва като цялостно взимане на проба, вторият—като
частично взимане на проба.
Пресмятането на степента на разреждане зависи от
типа на използваната система.
Препоръчват се следните типове:
—Изокинетични системи (фиг. 4 и 5)
При тези системи подведеният в преходната тръба
поток отговаря по скорост и/или налягане на основния
поток от отработили газове и това изисква потокът от
отработили газове на сондата за взимане на проби да е без
смущения и равномерен. Това обикновено се постига чрез
използването на резонатор и на тръба с права подвежда-
ща част, която е насочена срещу течението в мястото на
взимане на проба. Впоследствие степента на разделяне се
изчислява въз основа на лесно измервани стойности като
например диаметъра на тръбата. Трябва да се има пред-
вид, че изокинетиката се използва само за наподобяване
на условията на протичане, а не за наподобяване на раз-
пределението на величините. По правило последното не
е необходимо, тъй като частиците са толкова малки, че
следват линиите на потока на отработилите газове.
—Системи с регулиране на дебита и измерване на
концентрацията (фиг. 6 до 10)
При тези системи пробата се взима от основния поток
отработили газове чрез регулиране на дебита на разреж-
дащия въздух и на цялостния дебит на разредените отра-
ботили газове. Степента на разреждане се определя въз
основа на концентрациите на следени газове, като СО2
или NOх, които вече се съдържат в отработилите газове
на двигателя. Концентрациите в разредените отработили
газове и в разреждащия въздух се измерват, а концентра-
цията в неразредените отработили газове може да се из-
мери директно или да се пресметне при познат състав на
горивото чрез дебита на горивото и уравнението на въг-
леродния баланс. Системите могат да се регулират чрез
пресметнатата степен на разреждане (фиг. 6 и 7) или на
базата на дебита в преходната тръба (фиг. 8, 9 и 10).