Държавен вестник, бр. 102, 2002 г., стр. 5

Б Р О Й  102
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  5
двуседмичен срок от влизането в сила на този
закон прекратява производствата пред него,
отменя наложените обезпечителни мерки и
изпраща делото за разглеждане от Върховния
касационен съд.”
Разпоредбата е противоконституционна само
в частта, с която се нарежда на СГС да отмени
наложените от него обезпечителни мерки. В
нарушение на чл. 8 от Конституцията за разде-
ление на властите и на чл. 117, ал. 2 от Консти-
туцията за независимостта на съдебната власт
законодателният орган фактически сам пред-
решава съдбата на съдебните актове, с които са
били наложени съответни обезпечителни мер-
ки, и със закона задължава, нарежда независи-
мият орган на съдебната власт, в случая Со-
фийският градски съд, да отмени обезпечител-
ните мерки. Съдът е лишен от присъщата му
функция да решава, защото освен да отмени,
друга възможност законодателният орган не му
е предоставил.
С посочената част от разпоредбата на § 3,
ал. 1 ПР ЗИДЗМТА противоконституционно е
нарушено и правото на защита на гражданите
по чл. 56, и на тях, и на юридическите лица по
чл. 122, ал. 1 от Конституцията. В периода след
разпоредената със закона отмяна на обезпечи-
телните мерки от СГС до постановяването на
нови от ВКС имуществените интереси на заин-
тересованите страни са лишени от защитата на
обезпечението.
В останалата част § 3, ал. 1 ПР ЗИДЗМТА, за
която съображения за противоконституционност
не са изложени от вносителите, надлежно уреж-
да как да се постъпи с висящите дела, по които
няма постановено влязло в сила решение.
Противоконституционната част от § 3, ал. 1
от преходната разпоредба на закона не проме-
ня смисъла на останалата част, респ. смисъла
на целия оспорен закон, при което той следва
да продължи да действа.
По изложените съображения Конституцион-
ният съд на основание чл. 149, ал. 1, т. 2 от
Конституцията на Република България
Р Е Ш И :
Обявява за противоконституционен § 3, ал.1
от преходната разпоредба на Закона за измене-
ние и допълнение на Закона за международния
търговски арбитраж (ДВ, бр. 46 от 2002 г.) в
частта със следното съдържание: “отменя на-
ложените обезпечителни мерки”.
Отхвърля в останалата част искането на
Върховния касационен съд, Общо събрание на
гражданската колегия, за обявяване за проти-
воконституционен на целия Закон за измене-
ние и допълнение на Закона за международния
търговски арбитраж.
Съдията Васил Гоцев подписа решението с
особено мнение.
Председател: Христо Данов
Особено мнение
на конституционния съдия по к.д. № 15 от 2002 г.
Васил Гоцев
Подписах с особено мнение решението по
к.д. № 15 от 2002 г., понеже смятам, че Законът
за изменение и допълнение на Закона за меж-
дународния търговски арбитраж (ЗИДЗМТА)
е изцяло противоконституционен. Извън § 3,
ал. 1 от преходната негова разпоредба в частта
є със съдържание: “отменя наложените обез-
печителни мерки”, която в решението е обяве-
на правилно за противоконституционна, про-
тиворечат на Конституцията според мен и ос-
таналите разпоредби на закона. Съображени-
ята ми са следните:
1. Предявяването на иска за отмяна на едно
арбитражно решение пред ВКС като единст-
вена инстанция засяга правото на защита—
чл. 56 от Конституцията, чл. 122 от Конститу-
цията и чл. 124 от Конституцията. Предоста-
вянето, решаването на един гражданскопра-
вен спор само пред една съдебна инстанция,
без възможност за контрол върху нейното
решение, не създава гаранция за пълноценно
право на защита. Така е и когато единствена-
та инстанция е Върховният касационен съд.
Изброяването на съдилищата в чл. 119, ал. 1
от Конституцията не означава, че всеки про-
цес задължително трябва да се развие в три
инстанции (в този смисъл Решение № 16 от
1998 г. по к.д. № 7 от 1998 г.—ДВ, бр. 71 от
1998 г., и Решение № 27 от 1998 г. по к.д. № 20
от 1998 г.—ДВ, бр. 121 от 1998 г.). Следва оба-
че да се има предвид специалното положение,
което заема Върховният касационен съд меж-
ду останалите съдебни органи с оглед на
чл. 124 от Конституцията. Неговата функция
е преди всичко да “осъществява върховен съ-
дебен надзор за точно и еднакво прилагане на
законите от всички съдилища”. Според Жив-
ко Сталев (Българско гражданско процесуал-
но право, 2001 г., стр. 510) “нашето касацион-
но обжалване е средство, за да се постигне по
думите на чл. 124 на Конституцията точно и
еднакво приложение на законите от всички
съдилища”.
Предоставянето за решаването на едно ис-
ково производство, каквото е отмяната на ар-
битражно решение по чл. 47 ЗМТА, направо
на Върховния касационен съд противоречи на
функцията, която този съд има. Липсата на
възможност за контрол върху неговото реше-
ние не осигурява пълноценна защита на граж-
данина, каквато изисква разумът, който кон-
ституционният законодател е вложил в чл. 56
и 122 от Конституцията. От друга страна, това
не дава възможност да се осъществи предви-
деният в чл. 124 от Конституцията върховен
съдебен надзор за точно и еднакво прилагане
на законите.