Държавен вестник, бр. 42, 2005 г., стр. 6

С Т Р .  6
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  42
(3) При избор на приложимо право съдът
или друг правоприлагащ орган може да задъл-
жи страните да съдействат при установяване на
неговото съдържание.
Тълкуване и прилагане на чуждото право
Чл. 44. (1) Чуждото право се тълкува и при-
лага така, както то се тълкува и прилага в съз-
далата го държава.
(2) Неприлагането на чуждо право, както и
неправилното му тълкуване и прилагане са ос-
нование за обжалване.
Обществен ред
Чл. 45. (1) Разпоредба на чуждо право, опре-
делено като приложимо от този кодекс, не се
прилага само ако последиците от нейното при-
лагане са явно несъвместими с българския об-
ществен ред.
(2) Несъвместимостта се преценява, като се
държи сметка за степента на връзка на отноше-
нието с българския правен ред и значимостта на
последиците от прилагането на чуждото право.
(3) Когато се установи посочената в ал. 1
несъвместимост, прилага се друга подходяща
разпоредба от същото чуждо право. В случай че
такава няма, прилага се разпоредба от българ-
ското право, ако това е необходимо за уреждане
на отношението.
Особени повелителни норми
Чл. 46. (1) Разпоредбите на кодекса не зася-
гат прилагането на повелителните норми на
българското право, които с оглед на техните
предмет и цел трябва да бъдат приложени, не-
зависимо от отпращането към чуждо право.
(2) Съдът може да съобрази повелителните
норми на друга държава, с която отношението
е в тясна връзка, ако тези норми според право-
то на създалата ги държава трябва да бъдат
приложени, независимо кое право е определе-
но като приложимо от стълкновителна норма
на кодекса. За да реши дали да съобрази таки-
ва особени повелителни норми, съдът трябва
да вземе предвид тяхното естество и техния
предмет, както и последиците от тяхното при-
лагане или неприлагане.
Взаимност
Чл. 47. (1) Прилагането на чуждото право не
зависи от наличието на взаимност.
(2) В случай че нормативен акт изисква на-
личие на взаимност, нейното съществуване се
предполага до доказване на противното.
Г л а в а  п е т а
ПРАВНО ПОЛОЖЕНИЕ НА СУБЕКТИТЕ
Раздел I
Правно положение на физическите лица
Общи разпоредби
Чл. 48. (1) По смисъла на този кодекс оте-
чествено право на лицето е правото на държа-
вата, чийто гражданин е то.
(2) Отечествено право на лице с две или
повече гражданства, едното от които е българ-
ско, е българското право.
(3) Отечествено право на лице, което е граж-
данин на две или повече чужди държави, е пра-
вото на тази от тях, в която е неговото обичай-
но местопребиваване. Когато лицето няма оби-
чайно местопребиваване в нито една държава,
на която то е гражданин, прилага се правото на
държавата, с която то е в най-тясна връзка.
(4) По смисъла на този кодекс отечествено
право на лице без гражданство е правото на
държавата, в която е неговото обичайно мес-
топребиваване.
(5) По смисъла на този кодекс отечествено
право на лице със статут на бежанец и на лице,
на което е предоставено убежище, е правото на
държавата, в която е неговото обичайно мес-
топребиваване.
(6) Когато в случаите по ал. 3, 4 и 5 лицето
няма обичайно местопребиваване или такова
не може да се установи, прилага се правото на
държавата, с която лицето се намира в най-тяс-
на връзка.
(7) По смисъла на този кодекс под обичайно
местопребиваване на физическо лице се разби-
ра мястото, в което то се е установило преиму-
ществено да живее, без това да е свързано с
необходимост от регистрация или разрешение
за пребиваване или установяване. За определя-
нето на това място трябва да бъдат специално
съобразени обстоятелства от личен или профе-
сионален характер, които произтичат от трай-
ни връзки на лицето с това място или от наме-
рението му да създаде такива връзки.
Правоспособност
Чл. 49. (1) Правоспособността на лицето се
урежда от неговото отечествено право.
(2) Чуждите граждани и лицата без граждан-
ство имат в Република България същите права,
както българските граждани, освен ако в закон
е предвидено друго.
Дееспособност
Чл. 50. (1) Дееспособността на лицето се
урежда от неговото отечествено право. Когато
приложимото право към дадено отношение
установява специални условия относно дееспо-
собността, прилага се това право.
(2) Когато договорът е сключен между лица,
намиращи се в една и съща държава, лицето,
което е дееспособно по правото на тази държа-
ва, не може да се позовава на недееспособноста
си по правото на друга държава, освен ако към
момента на сключване на договора насрещна-
та страна е знаела или не е знаела за тази недее-
способност поради небрежност.
(3) Разпоредбата на ал. 2 не се прилага за
сделки в семейните и наследствените отноше-
ния, както и за сделки относно вещни права
върху недвижими вещи, намиращи се в държа-
ва, различна от държавата по местоизвършва-
нето на сделката.
Придобита правоспособност и дееспособност
Чл. 51. Правоспособността и дееспособ-
ността, придобити въз основа на отечестве-
ното право, не се засягат от промяната на граж-
данството.