Държавен вестник, бр. 96, 2012 г., стр. 170

СТР.  170	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  96
В разглежданата сфера на обществени отноше­
ния на следващо място в йерархията на норматив­
ните актове идва Законът за водите като осново­
полагащ за водния сектор нормативен акт, който 
има задачата да уреди подробно всички най-важни 
групи правоотношения, свързани с опазването и 
използването на водите в Република България. 
Съвременното българско законодателство във 
водния сектор се изгражда и развива в периода 
1999 – 2010 г. В началото на този период е приет 
новият Закон за водите през 1999 г. като обща рам­
ка за водния сектор. Впоследствие ЗВ е изменян, 
допълван и поправян общо 38 пъти за 12 годи­
ни, включително и два неуспешни опита, стигнали 
само до приемане на първо четене в НС, но без 
обсъждане и окончателно приемане на закона на 
второ четене в пленарната зала. Основните етапи в 
развитието на закона са следните: 
а) През 2001 г. е внесен обширен проект за 
изменение и допълнение на ЗВ с основен акцент 
решаване на проблемите на собствеността върху 
водите и водностопанските системи и съоръжения. 
Този законопроект остава само като законодателна 
инициатива поради съпротивата на общините в съ­
ответните парламентарни комисии.
б) Появата и трудното прекратяване на дей­
ността на водните сдружения e също пример за 
неправилна законодателна политика. Впоследствие 
ЗВ претърпява изменение през 2003 г., когато е за­
личена Глава „Водни сдружения“, които се оказват 
зле развита възможност за приватизация на В и К 
услугите. Появява се Тарифата за таксите за пре­
чистване на отпадъчните води от градовете Ихти­
ман и Радомир (обн., ДВ, бр.  49 от 2004 г., в сила 
от 8.06.2004 г.), което е първи опит за регулиране 
на цени на В и К услуги на частни оператори.
в) През 2004 г. е внесен проект на Закон за регу­
лиране на В и К услугите, който е приет в началото 
на 2005 г. Основни белези – регулиране на цените 
и качеството на услугите на В и К операторите от 
независим регулаторен орган ДКЕВР. Приемането 
и последващото прилагане на закона са белязани от 
неравномерното развитие на два сродни и свързани 
сектора – енергетиката и В и К отрасъла. Водният 
регулатор е прикачен към действащата от 5 годи­
ни ДКЕР. Приемането на закона минава и през 
президентско вето заради предложената отмяна 
на чл. 193 от ЗВ. Този текст, съдържащ формален 
опит за въвеждане на друг икономически регулатор 
за намаляване на технологичните и други загуби 
във водоснабдителните системи, е пример за друго 
несполучливо законодателно решение и е отлаган 
неколкократно в продължение на четири години 
независимо от принципната важност на проблема. 
Освен тази промяна със ЗРВ и КУ се допълва ЗВ в 
частта относно задълженията на държавните орга­
ни по разработването и приемането на Национална 
стратегия за развитието и управлението на водния 
сектор и отраслови стратегии към нея.
г) През 2005 г. е внесен в НС проектът на За­
кон за управление на водите. Неговата цел е пъл­
ното транспониране на Рамковата директива и въ­
веждането на нов рамков за водния сектор закон, 
който да третира основно управлението на водите 
като единен и неделим природен ресурс, без да 
се занимава с проблемите на собствеността върху 
водите и водностопанските системи и съоръжения. 
Законът достига само фазата между първо и второ 
четене в НС и до средата на 2006 г. не е окончател­
но приет.  Засега той остава една нереализирана за­
конодателна инициатива. Транспонирането на Рам­
ковата директива се осъществява чрез внесените в 
закона изменения през втората половина на 2006 г. 
(ЗИД на ЗВ, обн., ДВ, бр. 65 от 11.08.2006 г.). Това 
изменение дословно пренася текстовете на Рамко­
вата директива в нашия ЗВ. Правно-технически по­
гледнато това е повече пряко копиране, отколкото 
адаптиране и транспониране, но поне формално 
най-важната крачка от присъединителните ангажи­
менти в областта на законодателството по водите 
е направена.
д) През 2009 г. Законът за водите претърпява 
поредно голямо изменение и допълнение в направ­
ленията дефиниране на държавната и общинската 
собственост във В и К отрасъла, концесиониране­
то на минерални води – изключителна държавна 
собственост, изцяло нови разпоредби за регламен­
тиране на В и К услугите с включване на нова Гла­
ва единадесета „а“ към Закона за водите. В края на 
2009 г. тези разпоредби са допълнени и разширени 
с известно удължаване на сроковете за провеждане 
на реформата във В и К отрасъла.
е) През 2010 г. е извършено последното по-го­
лямо изменение на Закона за водите с основна цел 
транспониране на Директивата за наводненията 
и някои други директиви в областта на водите и 
включване на някои текстове от Рамковата дирек­
тива за водите, които са  пропуснати в предходни 
изменения на ЗВ.
В същия период от 2001 г. с малки изменения до 
2008 г. е развит Законът за сдруженията за напоя­
ване (ЗСН), който регламентира частично областта 
на хидромелиорациите и поливното земеделие.
От 2001 г. с поредица от съответни изменения до 
2009 г. се развива Законът за рибарството и аква­
културите (ЗРА), за да стигне през 2010 г. до днеш­
ния си вид. Законът регламентира ползването на 
водите за отглеждане и улов на риба и аквакултури. 
Този закон също е многократно изменян – 18 пъти.
Ползването на водите за добив на електроенер­
гия е уредено в законите, регулиращи енергетиката. 
От 2000 г. енергетиката се регулира първоначално 
от Закона за енергетиката и енергийната ефектив­
ност, а през 2004 г. той се разделя на два отделни 
закона – Закон за енергетиката и Закон за енергий­
ната ефективност.  През 2007 г. към тях се добавя и 
Законът за възобновяемите и алтернативните енер­
гийни източници и биогоривата. През 2008 г. Зако­
нът за енергийната ефективност е заменен с изцяло 
нов закон със същото заглавие. В средата на 2010 г. 
е извършено изменение в Закона за енергетиката, 
с което се редуцира съставът на ДКЕВР както в 
енергийната, така и във водната част. 
През 2004 г. е приет новият Закон за здраве­
то, изменян многократно до вида си от 2010 г. Той 
има отношение към използването и опазването на