Държавен вестник, бр. 74, 2002 г., стр. 54

С Т Р .  54
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  74
РЕШЕНИЕ № 7278
от 18 юли 2002 г.
по административно дело № 3920 от 2002 г.
Върховният административен съд в състав:
председател: Светла Петкова, и членове: Ве-
нета Марковска, Дима Йорданова, Славка
Найденова, Ангел Калинов, при участието на
секретар-протоколиста Нина Спасова разгле-
да административно дело № 3920 по описа на
Върховния административен съд—петчленен
състав, за 2002 г., докладвано от съдията Слав-
ка Найденова.
Производството по делото пред петчленния
състав на Върховния административен съд е по
чл. 125, ал. 2 от Конституцията на Република
България, по чл. 5, т. 1, по чл. 8, предложение
първо и чл. 23 от Закона за Върховния адми-
нистративен съд.
Образувано е по жалба на Катина Владими-
рова Бончева от Пловдив и по жалба на “Асо-
циация за европейска интеграция и права на
човека”—Пловдив, против чл. 13, ал. 2,т. 5 от
Наредбата за образуване на цените и тарифите
на електрическата енергия, приета с Постанов-
ление № 53 на Министерския съвет на Републи-
ка България от 6.III.2002 г., обнародвано в “Дър-
жавен вестник”, бр. 27/15.III.2002 г. В жалбата
се развиват оплаквания за незаконосъобразност
на наредбата в атакуваната є част като приета
в противоречие на чл. 20, ал. 2 от Закона за енер-
гетиката и енергийната ефективност и на чл. 9,
ал. 1 от Закона за нормативните актове и се иска
наредбата в същата част да се отмени. В жалба-
та се развиват доводи, че атакуваният текст
представлява неясна величина, която се включва
в  уравнението за изчисляване на началната цена
за мощност, като поради това размерът є ще се
определя едностранно и безконтролно от енер-
гийните предприятия и на практика поставя
цената, плащана от крайния потребител, в за-
висимост от волята на производителя, като не
се гарантира обективност, а всъщност се сти-
мулират субективизмът и произволът при це-
нообразуването на електрическата енергия.
Развива се довод и че така формулирана, атаку-
ваната разпоредба  е неясна.
Ответникът по делото—Министерският съ-
вет на Република България, чрез процесуални-
те си представители изразява становище, че
жалбата е неоснователна и че не са налице ос-
нованията за обявяване на незаконосъобраз-
ността на наредбата в атакуваната є част и моли
жалбата да се отхвърли. Подробни съображе-
ния са развити в писмени бележки, съгласно
които доводите в жалбата относно обжалвания
текст на чл. 13, ал. 2,т. 5 от наредбата не съот-
ветстват на действителните факти, като поняти-
ето “други разходи” има събирателен характер,
които не биха могли да се конкретизират в на-
редбата поради многообразието и спецификата
на дейността на различните енергийни пред-
приятия като самостоятелни правни субекти.
Като такива разходи се сочат застраховки, те-
лефонни и пощенски услуги, одит, охрана, ра-
ботно облекло, наеми, местни данъци и такси,
канцеларски материали и др.п. и поради това
всяко предприятие добавя към основните гру-
пи разходи и такива, които произтичат от изис-
кванията за индивидуалния му сметкоплан.
Прави се възражение, че Държавната комисия
за енергийно регулиране предлага проекта за
наредба пред МС, както и утвърждава образу-
ваните от енергийните предприятия цени, има
право да задължава същите да преработят це-
ните, от което следва, че те не са безконтролни.
По делото не са конституирани заинтересу-
вани страни по реда на чл. 21 ЗВАС, тъй като не
е поискано по съответния ред встъпване в про-
цеса на други органи, независимо че Върховни-
ят административен съд е изпратил съобщение
за встъпване в процеса на  Министерството на
енергетиката и енергийните ресурси и на Дър-
жавната агенция за енергийно регулиране.
Върховният административен съд, в настоя-
щия петчленен състав, след като прецени дово-
дите на страните и представените доказателст-
ва, приема следното:
Жалбата е процесуално допустима. Пред-
мет на съдебния контрол е текст от подзако-
нов нормативен акт, насочен към неограни-
чен кръг адресати, поради което правен инте-
рес от обжалването му имат всички физичес-
ки и юридически лица, включително и техни
сдружения под различна форма, които счи-
тат, че атакуваната норма противоречи на
норми от акт  от  по-висока степен, без да е
необходимо да се доказва наличието на пряк
и личен интерес. Подаването на жалба срещу
подзаконов нормативен акт не е ограничено
със срок, тъй като съгласно чл. 13, ал. 1 ЗВАС
жалба срещу нормативен акт се подава без
ограничение във времето.
Разгледана по същество, жалбата е основа-
телна по следните съображения:
Процесната наредба е приета на основание
чл. 20, ал. 1 от Закона за енергетиката и енер-
гийната ефективност, съгласно който Минис-
терският съвет определя задължителни пра-
вила за образуване и прилагане на цените и
тарифите на електрическата и на топлинната
енергия и на природния газ по предложение
на комисията. Има се предвид Държавната
комисия за енергийно регулиране като орган
към Министерския съвет.  Процедурата по
предложението на проект за наредбата и при-
емането є с Постановление № 53 от 2002 г. на
Министерския съвет е спазена, издадена е от
компетентния орган и при наличие на зако-
нова делегация за това.
Съгласно чл. 9, ал. 1 от Закона за норма-
тивните актове разпоредбите на нормативни-
те актове се формулират на общоупотребимия
български език, кратко, точно и ясно. С оглед
на това едно от изискванията към езика на за-
кона (нормотворчеството) е той да бъде ясен.