Държавен вестник, бр. 30, 2026 г., стр. 52

СТР.  52	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  30
се преповтори тази разпоредба. Решенията 
на Конституционния съд са задължителни 
за всички държавни органи, юридически 
лица и граждани – чл. 14, ал. 6 от Закона 
за Конституционен съд, и съгласно чл. 151, 
ал. 2, изр. 3 от Конституцията противокон­
ституционният закон или отделна разпоред­
ба/и не се прилагат от деня на влизане на 
решението. След като тази норма не е част 
от позитивното право, не може в подзаконов 
нормативен акт да се нарушава обявената за 
противоконституционна разпоредба, като в 
същия смисъл такава разпоредба да се въведе 
в подзаконовия нормативен акт.
Посоченото оплакване в касационната 
жалба на НЗОК, че не е следвало съдът да 
приема, че НЗОК има задължение да пла­
нира колкото е възможно по-добре и по-це­
лесъобразно средствата за финансиране на 
медицинската помощ, както и разходването 
на средствата, е неоснователно, тъй като пра­
вилно първостепенният съд в съответствие с 
цитираното решение на Конституционния съд 
е приел, че посочената в НРД за МД забрана 
за заплащане на надлимитните стойности е 
противоконституционно и е в противоречие 
с основните принципи в Конституцията от­
носно здравето на гражданите и правото на 
всички граждани до достъпна медицинска 
помощ. Противното означава отказ или за­
бавяне за гражданите да получат навремен­
на медицинска помощ и сигурен достъп до 
лечебните заведения.
Предвид изложеното настоящата касацион­
на инстанция счита, че и двете касационни 
жалби са неоснователни и при извършената 
проверка не се установи решаващият съд да е 
допуснал сочените от касаторите нарушения, 
поради което не са налице отменителните 
основания по чл. 209, т. 3 АПК. Решението в 
обжалваните части от министъра на здравео­
пазването и НЗОК е правилно и на основание 
чл. 221, ал. 2, предл. 1 АПК следва да бъде 
оставено в сила.
По касационната жалба на Националното 
сдружение на частните болници.
В тази част на решението жалбата на 
сдружението е отхвърлена, а именно по отно­
шение на посочените разпоредби на чл. 409, 
ал. 3, 9 и 10 НРД за МД, както и чл. 410, 
ал. 1 – 13, чл. 411, чл. 28, ал. 3 и 4 и чл. 26а 
НРД за МД за 2023 – 2025 г.
Основното оплакване в посочената ка­
сационна жалба е, че мотивите в тази част 
на решаващия съд са в противоречие с 
мотивите на решение на Конституционния 
съд по конст. дело № 15/2023 г., с което е 
отменена забраната в чл. 55а, ал. 2 ЗЗО за 
плащане до определени на изпълнителите 
месечни стойности и тълкува разпоредбата в 
смисъл, че целият модел на ограничаване на 
заплащането и отказ от заплащане на реално 
извършена дейност е противоконституционен. 
В тази връзка касационният жалбоподател 
се позовава на мотивите в решението на 
Конституционния съд, че възприетото в 
чл. 55а, ал. 2 ЗЗО е неподходяща мярка да 
се регулира разходването на ограничения 
ресурс за здравеопазване, както и че лими­
тите на извършваната от изпълнителите на 
медицинска помощ дейност не представляват 
мярка, която води до ограничаване разходите 
на НЗОК или до тяхното по-добро плани­
ране, а водят единствено до препятствие за 
достъпна медицинска помощ.
Правилно в обжалваното решение се 
посочва, а също и в касационната жалба на 
НСЧБ, че решението на Конституционния съд 
е задължително за всички държавни органи, 
юридически лица и граждани. Това безспорно 
е залегнало и в разпоредбата на чл. 14, ал. 6 
от Закона за Конституционен съд.
Неоснователно се излага оплакване, че 
решаващият съд формално е правораздавал 
само защото касаторът не е доволен от ре­
шението му в частта, в която той обжалва. 
В тази връзка следва да се посочи, че в 
първоинстанционната жалба на сдружението 
пред ВАС, осмо отделение, изрично се сочи, 
че оспорените разпоредби противоречат на 
нормативни актове от по-висок ранг, като 
изрично са посочени Конституцията и цити­
раното решение по-горе на Конституционния 
съд, както и на разпоредби на ЗЗО и това не 
означава формално правораздаване, както се 
твърди от касатора.
По отношение на разпоредбата на чл. 409, 
ал. 3 НРД за МД, с която се възлага на 
Надзорния съвет на НЗОК да утвърждава 
стойности на разходите за здравноосигурител­
ните плащания за БМП и по изпълнители на 
БМП, разпределена по месеци за перио­дите 
по ал. 1 на база на предложения от дирек­
торите на РЗОК, като тази разпоредба се 
оспорва само в частта „… и за изпълнители 
на БМП“, като нейното съдържание сочи, че 
тя не противоречи на разпоредба от по-висок 
ранг, какъвто е ЗЗО, или на Конституцията. 
С нея е предвидено, че Надзорният съвет на 
НЗОК утвърждава стойности на разходите 
за здравноосигурителни плащания за БМП, 
вкл. и за изпълнители на БМП, разпреде­
лена по месеци. Определянето на обемите 
и стойностите за БМП е правомощие на