Държавен вестник, бр. 10, 2023 г., стр. 5

БРОЙ  10	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  5  
разпоредбите, предмет на к. д. № 10/2021 г., 
предвижда принудително отнемане в полза на 
държавата на определени категории движими 
вещи, които са послужили за извършването 
на престъпление и чийто собственик е лице 
извън кръга на признатите за виновни в из-
вършване на съответното деяние.
Налице са ред съществени сходства между 
обявените за частично противоконституци-
онни с Решение № 12 от 30.09.2021 г. по к. д.  
№ 10/2021 г. разпоредби и тази в чл. 240а, 
ал. 7 НК. Общото между тях е, че се пред-
вижда задължително отнемане на транспортно 
средство, което не е собственост на дееца. По 
силата на нормата, предмет на настоящото 
конституционно производство, трето дори 
добросъвестно лице губи правото си на соб-
ственост върху превозно или преносно средство 
дори когато е отнето против волята му, щом 
е използвано за превозване или пренасяне на 
противозаконно добити подземни богатства.
Също така престъпленията по чл. 240а, 
чл. 234г, ал. 3 и чл. 242, ал. 8 НК са насочени 
към същия обект – обществените отношения, 
свързани с нормалното функциониране на 
икономиката на страната.
В Решение № 12 по к. д. № 10/2021 г. по 
искане за обявяване на противоконститу-
ционност на аналогичен израз в чл. 234г, 
ал. 3 и чл. 242, ал. 8 НК съдът е приел, че 
„законовата редакция, използвана в чл. 234г, 
ал. 3 и в чл. 242, ал. 8 НК, не държи сметка 
за основанието, на което деецът ползва пре-
возното или преносното средство, и в този 
смисъл тези текстове допускат отнемане и 
на вещ, която деецът е държал без правно 
основание, включително и без знанието или 
против съгласието на нейния собственик. […] 
Атакуваните пред КС разпоредби въвеждат 
непреки ограничения и препятстват упраж-
няването на определени видове търговски 
дейности или гражданския оборот най-общо, 
като отдаване по занятие на коли под наем, 
спедиторска дейност със собствени превозни 
средства, учредяване на право на ползване 
върху превозни средства, заем за послужване и 
други, доколкото собствениците на вещите са 
застрашени да понесат значителни имущест-
вени последици при евентуално отнемане на 
превозните средства, поради престъпно поведе-
ние на конкретния ползвател или държател на 
вещта.“ Този подход изключва самата идея за 
пропорционалност на налаганото накърняване 
правото на собственост спрямо легитимната 
цел (борба с престъпността) и следователно 
е в противоречие с принципа на правовата 
държава в чл. 4, ал. 1 от Конституцията.
От друга страна, следва да се има предвид 
и обстоятелството, че между обявените за 
противоконституционни разпоредби с Решение 
№ 12 от 30.09.2021 г. по к. д. № 10/2021 г. и 
разпоредбата, предмет на настоящото произ-
водство във връзка с чл. 240а, ал. 1 НК, има 
и разлики. Те са свързани с непосредствения 
обект на престъплението и изпълнителното 
деяние. В разпоредбите на чл. 234г, ал. 3, 
чл. 242, ал. 8 и чл. 281, ал. 3 НК превозните 
или преносните средства, които се отнемат, 
са средство, без което осъществяването на 
изпълнителното деяние на престъплението е 
невъзможно. Във всяко едно от тях от обек-
тивна страна престъпният състав включва 
изпълнително деяние превоз, пренасяне, 
превеждане през граница с подлежащото на 
отнемане превозно или преносно средство. 
За разлика от тях в хипотезата на чл. 240а, 
ал. 7 НК се посочва „превозното или пренос-
ното средство, послужило за превозването или 
пренасянето на предмета на престъплението“. 
Обособявайки хипотезите по ал. 1 и 2 на 
чл. 240а НК, законодателят е отчел връзката 
на вещта (превозно или преносно средство) 
с престъпното деяние като съществено по-
слаба, отколкото в хипотезите на обявените 
за противоконституционни с Решение № 12 от 
30.09.2021 г. по к.д. № 10/2021 г. разпоредби. 
Така обаче материалният наказателен закон 
е предвидил по-висока степен на закрила на 
обществения интерес, свързан с опазване 
режима на добива на подземни богатства, 
отколкото в случаите, свързани с престъпни 
посегателства по чл. 234г, ал. 3, чл. 242, ал. 8 
и чл. 281, ал. 3 НК. 
В мотивите към проекта на Закона за 
изменение и допълнение на Наказателния 
кодекс (№ 702-01-10 от 1.08.2017 г., 44-то НС) 
като основна цел на инкриминирането на 
незаконния добив на подземни богатства се 
сочи гарантирането „в значително по-голяма 
степен защитата на изключителната държавна 
собственост, опазването на земните недра, 
земи, гори и природни ресурси“. Както в 
мотивите, така и в стенограмите от обсъж-
дането в Народното събрание е видно, че 
участниците в законодателния процес искат 
да ограничат нанасянето на финансови вреди 
в размер на милиони левове от тази проти-
возаконна дейност. Няма обаче индикации в 
мотивите към законопроекта и стенограмите 
да е отчетен балансът между обществения 
и личния интерес при отнемането на пре-
возното или преносното средство, с което 
незаконно добитите подземни богатства са 
транспортирани след извършване на изпъл-
нителното деяние. След като отнемането на 
принадлежащо на трето лице превозно или 
преносно средство, което е послужило за 
средство на престъплението в хипотезите 
на чл. 234г, ал. 3, чл. 242, ал. 8 и чл. 281, 
ал. 3 НК, противоречи на Конституцията, 
на още по-силно основание отнемането на 
превозно или преносно средство, което не 
е абсолютно необходимо за реализация на 
първичното посегателство върху предмета 
на престъплението и не принадлежи на лице, 
участвало в престъплението, следва да се 
обяви за противоконституционно.