Държавен вестник, бр. 80, 2011 г., стр. 21

БРОЙ  80	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  21  
каквато според Конституцията е Република 
България, е напълно оправдано. От него не 
следва никакво посегателство върху разделе­
нието на властите и тяхната независимост при 
вземане на решения в рамките на конституци­
онно определените им правомощия. Органите 
на съдебната власт са длъжни безусловно да 
предоставят сведенията, с които разполагат, 
на органите на другите власти, когато тези 
сведения са необходими на последните за 
изпълнение на конституционните им задъл­
жения, така, както и реципрочно – органите 
на законодателната и изпълнителната власт 
са длъжни да предоставят на съдебната власт 
в лицето на прокуратурата информацията, 
необходима за осъществяване на конституци­
онно възложените є функции по разследване 
на престъпления и повдигане на обвинения. 
Въпреки че сама по себе си „следствената 
тайна“ не е обект на специална конститу­
ционна защита, може да се изтъкне, че ако 
по реда на чл. 100 ПОДНС в досегашната 
му редакция народните представители бяха 
получили сведения и документи с такъв 
характер, те също биха били обвързани от 
общото задължение по чл. 198, ал. 1 НПК 
да не разгласяват съответните материали, 
предоставени им единствено с оглед на из­
пълнението на публичните им функции. С 
уважаването на искането за обявяване на 
частично несъответствие с Конституцията 
се стига до абсурдния резултат „следствената 
тайна“ да бъде с по-голяма степен на правна 
защита от държавната и служебната тайна, а 
овластените пряко от народа представители 
да се ползват по силата на несъществуващи, 
мними конституционни основания с по-ниска 
степен на доверие от разследващите полицаи 
и другите служители на изпълнителната власт, 
защитниците, свидетелите, вещите лица, 
поемните лица и всички останали, които 
по естеството на възложените им от закона 
функции имат пълен или частичен достъп до 
информацията, съдържаща се в материалите 
по следствените дела.
В рамките на добрия тон и изискванията 
за професионална етика имахме намерение да 
подложим на критика съображенията на мно­
зинството за обявяване на частична противо­
конституционност на чл. 100 ПОДНС. Няколко 
пъти в мотивите е повторено съждението, че 
въвеждането на безусловно задължение за 
предоставяне на парламентарните комисии 
на информация, третирана като следствена 
тайна, противоречи на чл. 8 и чл. 117, ал. 2 
от Конституцията, защото така се изземвали 
конституционни правомощия на съдебната 
власт и се поставяла в опасност нейната неза­
висимост. Няма обаче база за сериозна правна 
полемика, защото липсва ясно посочване кое 
именно конституционно правомощие е отнето 
от орган на съдебната власт и как, по какъв 
начин чрез предоставяне на секретна инфор­
мация се накърнява независимостта му при 
вземане на решения по вътрешно убеждение. 
Същевременно установяваме редица неточни 
констатации, като например, че „работата с 
факти, които представляват следствена тайна, 
е в правомощието на съдебната власт“, а в 
тази връзка и необяснимо за нас свързване 
на нейната независимост с „вътрешното 
убеждение на разследващите органи“, които 
в по-голямата си част са извън системата є.
В заключение следва да се констатира, че 
независимостта на съдебната власт се обез­
печава не от това, че информацията, с която 
разполага, е недостъпна за другите власт, а 
от способността є смело, с достойнство, без­
пристрастно, при отхвърляне на опитите за 
външна намеса да взема решения в рамките 
на възложените є от Конституцията право­
мощия – съобразно вътрешно убеждение, 
основано единствено на установените факти 
и закона. В този аспект чл. 8 и чл. 117, ал. 2 
от Конституцията са неотносими към оспо­
рената разпоредба на чл. 100 ПОДНС, сам 
по себе си приет в изпълнение на чл. 80 от 
Конституцията. Под предлог за опазване на 
независимостта на прокуратурата като орган 
на съдебната власт от конституционна гледна 
точка е абсолютно неоправдано досъдебното 
производство да се превърне в недостъпна 
територия за парламентарен контрол, в т.нар. 
„черна кутия“, каквато то в голяма степен 
е понастоящем. Така под прикритието на 
следствената тайна биха се легитимирали 
нелицеприятни практики в дейността на 
органите и лицата, които по естеството на 
своята функция са ангажирани в досъдебното 
производство, а именно такова ограничение 
за достъп до информация спрямо парламен­
тарните комисии би било в разрез с чл. 80 от 
Конституцията.
Конституционни съдии: 
Благовест Пунев,
Румен Ненков 
На конституционния съдия Цанка Цанкова 
Не споделям решението на Конституцион­
ния съд по к.д. № 7/2011 г., с което се обявява 
за противоконституционна разпоредбата на 
чл. 100 от Правилника за организацията и 
дейността на Народното събрание (ПОДНС) 
в частта „следствена“.
Делото е образувано по искане на главния 
прокурор на Република България, който сочи 
като основание за противоконституционност 
противоречието на посочената разпоредба на 
правилника в частта є относно предоставянето 
на сведения и документи – следствена тайна, 
с чл. 8 и чл. 117, ал. 2 на Конституцията на 
Република България.