Държавен вестник, бр. 78, 2004 г., стр. 37

Б Р О Й  78
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  37
психиатричен стационар до влизане в сила на евентуал-
но съдебно решение за лечение. Когато състоянието на
пациента отговаря на критериите за висок риск, при
приключване на експертното изследване се предприе-
мат действия за настаняването му по спешност.
9. Периодично, съобразно изискванията на закона,
пациентите следва да бъдат преосвидетелствани. При
преосвидетелстването се преценява степента на повли-
яване на заболяването и на риска и се обсъжда необхо-
димостта от промяна на типа лечение или от продъл-
жаване или прекратяване на лечението, съобразно кли-
ничните прояви и според резултатите по “Критерии за
оценка на риска при преосвидетелстване”.
Когато се установи значителна промяна в степента
на риска, на заболяването и поведението на пациента,
експертите могат да го преосвидетелстват инцидентно
преди изтичане на определения от закона срок и да
предложат на съда/прокуратурата нови мерки и режим
съобразно тази промяна.
10. Задачата при преосвидетелстването (редовно или
инцидентно) е да се направи анализ на хода на заболя-
ването и на актуалната степен на риск, съобразно кли-
ничните прояви и по “Критерии за оценка на риска при
преосвидетелстване”.
В зависимост от отговорите на тези въпроси се пред-
лагат няколко типа експертни оценки и предложения:
—предложение за интензифициране на лечението и
увеличаване на контрола върху пациента при влошава-
не на заболяването и увеличаване на риска чрез пре-
веждане на пациента в стационар с по-висока степен на
сигурност или чрез промяна от амбулаторно към ста-
ционарно лечение;
—предложение за запазване на типа лечение и ре-
жима (идентично с предходното ниво на сигурност) при
отсъствие на промяна в състоянието на пациента и на
степента на риска;
—предложение за облекчаване на ограниченията на
режима при редуциране на болестните прояви, при тен-
денции към ресоциализация и намаляване на степента
на риска;
—предложение за освобождаване от принудително/
задължително лечение при преодоляване на болестни-
те синдроми, достатъчна степен на ресоциализация и
преодоляване на рисковите тенденции.
11. При пациенти, настанени за стационарна екс-
пертиза, по правило не се провежда лечение, освен ако
те не са дали съгласие за това.
По изключение без съгласието на пациента може
да се прилага лечение, както и да се предприемат вре-
менни ограничителни мерки спрямо него само при
възникване на висок риск от действия, опасни за него
или за околните, отговарящи на условията на спеш-
ност. При такива ситуации в медицинската документа-
ция се вписва подробен протокол с описание на заболя-
ването и поведението на пациента, на риска и на пред-
приетите мерки. Този протокол се подписва поне от
двама от членовете на екипа.
12. Прецизното третиране на рисковите пациенти
изисква намаляването на ограниченията в режима да
е постепенно и да се преминава от лечение в специа-
лизирано отделение (сектор) за особено опасни бол-
ни към лечение в психиатрично отделение, след това
в полустационарни форми и накрая продължително
амбулаторно лечение. Едва тогава се обсъжда осво-
бождаване от принудително/задължително лечение,
при добра социализация, съобразно клиничните про-
яви и по “Критерии за оценка на риска при преосви-
детелстване”.
13. Експертизата на опасното поведение се извърш-
ва при спазване на разпоредбите на закона—ЗЗ, НК,
НПК, Наредбата за съдебно-медицинските, съдебно-
психиатричните и съдебно-психологичните експерти-
зи. Прецизната експертна оценка предполага извърш-
ването на комплексни експертизи—с участието на пси-
хиатри и клинични психолози.
1.9. Провеждане на лечение на пациенти, които са
насочени към психиатрично заведение след влязло в
сила съдебно решение.
1. Настаняването на пациентите за лечение се из-
вършва от извънболничните психиатрични служби. При
необходимост психиатричните служби при настанява-
не на пациента търсят помощ от органите на МВР.
2. При постъпването на пациент се извършват оби-
чайните действия за приемане на пациент в психиатри-
чен стационар.
Особеното при приемането в психиатричен стацио-
нар на тези пациенти за лечение е, че поради очаквания
висок риск от опасни прояви те следва да бъдат трети-
рани задължително:
а) като пациент с повишен риск от възбуда, агресия
и отказ от прием на медикаменти, при показания—по-
вишен надзор за суицид, и
б) като пациент с висока степен на зависимост от
грижи.
3. До третия ден от постъпването на пациент за
лечение ръководителят на психиатричната служба ор-
ганизира клинична конференция за обсъждане на със-
тоянието на пациента. Тогава се изготвя индивидуална
терапевтична програма.
Основен аргумент при първоначалното структури-
ране на тази програма е рискът от опасно поведение и
повишената нужда от грижи.
В следващите етапи на програмата, наред с оценка-
та на риска и нуждата от грижи, все по-съществено
значение придобиват дейностите по ресоциализацията
на пациента.
4. Пациентите по правило се обслужват както всич-
ки останали пациенти в стационара, при зачитане на
правата им и при спазване на изискванията на добрата
медицинска практика. Наличието на риск не е основа-
ние спрямо тях да се прилага по-рестриктивен режим
или лечение с по-голяма интензивност и по-високи
дозировки. Лечебните, рехабилитационните и ресоциа-
лизиращите процедури не се отличават от процедурите,
прилагани при останалите пациенти.
5. Обстоятелството, че пациентът е настанен на
лечение със съдебно решение, не е основание за огра-
ничаване на правата му на свиждане, кореспонденция,
придвижване, включване в култур- и трудотерапия и
други дейности. Евентуалните ограничения в режима
се определят само от параметрите на заболяването.
6. Лечението на пациенти, настанени на лечение, се
определя от екипа, без да се търси информирано съгла-
сие за това лечение. Всички останали процедури, които
не са свързани пряко с лечението, се извършват по прин-
ципа на информираното съгласие.
2. Изисквания при лечение на разстройства на нас-
троението (афективни разстройства)—депресии
Включват рубриките по Международната класифи-
кация на болестите (МКБ-10)—F.32, F.33, F.31, F.34.1,
F. 43.2, F. 25.1, F. 06.32 .
1. Основни правила.
1.1. Общопрактикуващите лекари и неспециалис-
тите по психиатрия могат да лекуват при амбулаторни
условия самостоятелно леки до средно тежки депре-
сивни разстройства, без суициден риск. За да могат да
оценяват и лекуват депресивните разстройства според
изискванията на добрата клинична практика, те следва
да имат сертификат за обучение и успешно положени
изпити в тази област.
1.2. Общопрактикуващите лекари и неспециалис-
тите по психиатрия следва да ограничат лечението на
депресивните разстройства в един курс на лечение с
един антидепресант.
1.3. При неповлияване или неубедителен ефект па-
циентът следва да се оцени със специалист по психиат-
рия за по-нататъшно поведение.
1.4. Специалистът по психиатрия разполага с лимит
от 8 амбулаторни курса на лечение по 6 седмици (не
повече от 12 м.) .