Държавен вестник, бр. 57, 2004 г., стр. 22

С Т Р .  22
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  57
казанията” към Министерството на правосъ-
дието или от органите за управление на Дър-
жавния архивен фонд;
б) по чл. 2, т. 4 и 5 ЗПГРРЛ—удостоверение
за основанието и фактическото времетраене на
принудителната административна мярка, изда-
дено съответно от Министерството на вътреш-
ните работи или от органите за управление на
Държавния архивен фонд, или от общината;
в) по чл. 2, т. 7 ЗПГРРЛ—удостоверение за
основанието и фактическото времетраене на
насилственото изселване в Съветския съюз,
издадено съответно от Министерството на вът-
решните работи или от органите за управле-
ние на Държавния архивен фонд, и документ,
удостоверяващ, че лицето не е загубило бъл-
гарско гражданство (поданство), издаден от
дирекция “Българско гражданство” на Минис-
терството на правосъдието;
2. декларация, че искане за обезщетение
не е подавано или изплатено на репресирано-
то лице или на други негови наследници по
досегашния ред;
3. удостоверение за наследници и/или удос-
товерение за родствени връзки.
(4) Когато искането и приложените докумен-
ти са непълни или не отговарят на изисквани-
ята, те се връщат на заявителя в едномесечен
срок от установяване на констатираните несъ-
ответствия за отстраняването им.
(5) Подадените искания се проверяват и
разглеждат в тримесечен срок от постъпва-
нето им. Решението се съобщава на предяви-
лите искането в 14-дневен срок от постано-
вяването му.
(6) Органите по чл. 3 са длъжни да водят
регистър за депозираните пред тях искания, за
тяхното приключване, както и за сумите, из-
платени на правоимащите лица.
(7) Образецът на регистър се утвърждава от
министъра на финансите.
Чл. 5. (1) Обезщетенията се изплащат на
правоимащите лица по банков път по посочена
от тях банкова сметка.
(2) Когато определеното обезщетение се
изплаща на наследници на реабилитираното
лице, то е пропорционално на броя на право-
имащите живи наследници,  подали искането.
(3) Всяко от правоимащите лица представя
на органа по чл. 3  банковата си сметка.
Чл. 6. (1) Обезщетението за имуществени и
неимуществени вреди на лицата по чл. 2, т. 7
ЗПГРРЛ се определя в зависимост от време-
траенето на насилственото им изселване по
64 лв. за пълен календарен месец, но общо не
повече от 2018 лв.
(2) Общият размер на обезщетението за
имуществени вреди на наследниците на лицата
по ал. 1 се определя в зависимост от времетра-
енето на насилственото изселване на техния
наследодател по 48 лв. за пълен календарен
месец, но не повече от 1513 лв.
Чл. 7. Общият размер на обезщетението за
имуществени вреди на братята и сестрите на
незаконно репресираните лица по чл. 2, т. 1—5
ЗПГРРЛ се определя в зависимост от времетра-
енето на репресията по 48 лв. за пълен календа-
рен месец, но не повече от 1513 лв.
Чл. 8. Обезщетението за неимуществени
вреди на братята и сестрите на осъдените на
смърт, чиито присъди са изпълнени, на без-
следно изчезналите след 12 септември 1944 г.
и на загиналите във връзка с насилствената
промяна на имената е в общ размер 4845 лв.
Чл. 9. (1) Централната комисия по чл. 4,
ал. 3 ЗПГРРЛ се състои от председател—за-
местник-министър на правосъдието, и члено-
ве—главният секретар на Министерския съвет,
по един представител на Министерството на
вътрешните работи, Министерството на финан-
сите и Министерството на труда и социалната
политика и по един  представител на организа-
циите на репресираните в България със съдеб-
на регистрация до 1 декември 2003 г., опреде-
лен в съответствие със  закона и уставите им.
(2) Министър-председателят определя със
заповед поименния състав на комисията по
предложение на съответните министри и на
председателите на организациите на репре-
сираните със съдебна регистрация до 1 декем-
ври 2003 г.
(3) Министерският съвет осигурява необхо-
димите условия за работата на комисията и
средствата за нейната дейност.
(4) Комисията може да привлича за участие
в дейността си експерти и специалисти.
(5) Заседанията на комисията се провеждат,
ако присъстват най-малко половината плюс
един от членовете є.
(6) Решенията се приемат с квалифицирано
мнозинство 2/3 от всички присъстващи члено-
ве на комисията.
Чл. 10. (1) Централната комисия се произ-
нася по искания за установяване на обстоятел-
ствата, за които липсват изцяло или част от
писмените доказателства, при условие че лип-
сата им е установена със съответно удостовере-
ние от органите по чл. 4, ал. 3, т. 1.
(2) Исканията по ал. 1 могат да се правят и
служебно от органите на Министерството на
вътрешните работи, в случай че в архивния фонд
не се съхраняват безспорни доказателства от-
носно репресираното лице, вида или продъл-
жителността на репресията, за което се уведо-
мяват правоимащите.
(3) При разглеждане на исканията по ал. 1 се
допускат всички доказателствени средства,
включително свидетелски показания, депози-
рани пред комисията в писмена форма с нота-
риално заверен подпис.