Държавен вестник, бр. 45, 2005 г., стр. 35

Б Р О Й  45
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  35
Този анализ, освен че съдържа ненужно на-
трупани неотносими същности и напомня за
позната натрапчива загриженост за “държав-
ност”, по същината си е и неверен от гледище
съдържанието на оспорения закон.
Предметът на дейност на компанията е оп-
ределен на страница девета от решението в три
насоки:
“единствено да дава достъп до пристанища-
та и да събира и разходва сумите, които се за-
плащат за това, като при това осъществява
властнически функции, които по право са пра-
вомощия на държавни органи”.
 Тук съдът пропуска важната подробност, че
става дума за достъп до пристанища за общес-
твен транспорт и че държавата има наред с
морска, сухоземна и въздушна граница и за
опазването им се грижат подразделения въоръ-
жените сили. Неслучайно в тази връзка в общи-
те разпоредби законът говори за чуждестранен
или подводен кораб, чуждестранен държавен
кораб с нетърговска цел, кораб, снабден с ядре-
ни и енергийни устройства, и че редът за посе-
щението и престоят им се определя от Минис-
терския съвет, а не от компанията. Доводът, че
тя може да събира портови такси и тази дей-
ност има връзка със суверенитета, е пресилен и
не подлежи на коментар.
“да избира и подготвя за министъра на тран-
спорта информация относно изпълнението на
експлоатационната дейност на пристанища-
та, което е пряко свързано със сигурността на
държавата”.
 Това задължение не представлява друго ос-
вен предоставяне на информация от компания-
та на Министерския съвет, който според чл. 105,
ал. 2 от Конституцията е длъжен да осигурява
обществения ред и националната сигурност.
 “да създава условия за изпълнение на раз-
поредбите по обезпечаване на сигурността, от-
браната и гражданската защита в пристанища-
та”. Елементарният езиков анализ показва, че
“да изпълняваш” не значи да упражняваш дър-
жавен суверенитет.
Изложеното налага единствения извод—на
компанията в качеството є на държавно пред-
приятие законът не прехвърля функции, които
имат връзка със суверенитета на държавата. И
защото това е така, не компанията, а държава
по силата на чл. 115з от закона участва във
финансирането на дейностите по създаването,
съхраняването и поддържането на мощностите
и материалните средства за осъществяването
на отбранителните и мобилизационните меро-
приятия на страната.
Б. Държавата определя режима на обектите
на държавната и общинската собственост със
закон—чл. 17, ал. 2 от Конституцията. Собст-
веността по същината си представлява най-пъл-
на юридическа и фактическа власт върху вещи-
те. За това съдържанието є се определя по пътя
на ограничението—какво не може да прави
собственикът. В тази връзка към постоянно
цитираните правомощия на разпореждане, вла-
дение и ползване може да се добави и грижата
на добрия стопанин—да поддържа и укрепва
състоянието на вещта според нейното предназ-
начение—сиреч да стопанисва. Според чл. 115б
и 103б от закона компанията извършва: рехаби-
литация и поддържане на пристанищата за об-
ществен транспорт с национално значение; из-
граждане и поддържане на канали, външни диги,
докове, басейни, кейове и навигационно осигу-
ряване. Но това, дебело трябва да се подчертае,
не е стопанска дейност, а е част от правомощи-
ята за упражняване на правото на собственост,
споменато по-горе—стопанисването. Наистина
осигуряването на достъп до обществено прис-
танище е вид услуга. Но тя е наложена от спе-
цификата на пристанищата. По този начин дър-
жавата управлява и стопанисва собствеността
за постигане на далеч по-значими цели от дос-
тъпа до сушата.
 Изводът, че компанията не изпълнява сто-
панска дейност по смисъла на чл. 19, ал. 2 от
Конституцията, личи от забраната, прогласена
в чл. 115б, ал. 3 от закона, да участва в търгов-
ски дружества, с които по занятие извършват
пристанищни услуги, освен при предсрочно
прекратяване на договор с пристанищен опера-
тор. Това са случаите на обработка на товари,
поща и пътническите услуги—чл. 116, ал. 2 от
закона. Но вместо да бъде предложен за отмяна
на този текст, който дава възможност да се из-
вършва стопанска дейност на търговец, се пред-
лага отмяната на целия нов раздел на закона.
 В решението не е направен анализ на конс-
титуционната разпоредба на чл. 19, ал. 2—за-
конът да гарантира на всички граждани и юри-
дически лица еднакви правни условия за сто-
панска дейност. След като не е изяснил съдър-
жанието на главната предпоставка на юриди-
ческия извод—Конституцията, и да я съпоста-
ви с оспорвания закон, в решението витиевато
се смесват понятията “стопанска дейност” и
“стопанисване”.
Оттук нататък след смешението съдът
включва в разсъждението си и понятието “мо-
нопол”. По определение монополно е положе-
нието на предприятие, което по закон има изк-
лючително право да извършва определен вид
стопанска дейност—чл. 16, ал. 1 от Закона за
защита на конкуренцията, и няма отношение
към стопанисването. В този ход на разсъжде-
ния, ако не се разграничават различните по
същността си понятия “стопанска дейност” и
“стопанисване”, изводът на съда може да се
разпростре по отношение на всички случаи, при
които държавата лично или чрез своите обра-
зувания стопанисва определено имущество.
Тогава тя с лекота ще бъде определяна като
монополист. Така се създават прецеденти съ-
дът с подобна аргументация да отменя на това
основание всеки закон в стопанската сфера.