Държавен вестник, бр. 21, 2021 г., стр. 41

БРОЙ  21	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  41  
чужденеца, Република България позволява не-
забавно и без формалности повторно влизане 
на чужденеца на територията на страната и 
когато е приложимо – на членовете на него-
вото семейство, в един от следните случаи:
1. втората държава членка не е била уве-
домена за планирания престой;
2. втората държава членка е направила 
възражение срещу мобилността;
3. втората държава членка е отказала 
дългосрочна мобилност;
4. издаденото разрешение на лицето, пре-
местено при вътрешнокорпоративен трансфер, 
или разрешението за дългосрочна мобилност 
се използва за цели, различни от тези, за 
които е издадено;
5. отпаднали са основанията, въз основата 
на които е била разрешена мобилността;
6. изтече срокът на издаденото от Републи-
ка България разрешение за пребиваване или 
Република България го е отнела по време на 
мобилността във втората държава членка.“
§ 22. Член 33т се изменя така:
„Чл. 33т. (1) Притежателят на валидно 
разрешение за пребиваване като лице, пре-
местено при вътрешнокорпоративен трансфер, 
издадено от първа държава членка, има право 
на престой за повече от 90 дни на територията 
на Република България като втора държава 
членка, ако отговаря на условията за достъп 
до пазара на труда съгласно Закона за трудо-
вата миграция и трудовата мобилност.
(2) На притежателя на разрешението по 
ал. 1 се издава разрешение за мобилност при 
вътрешнокорпоративен трансфер съгласно 
изискванията на Регламент (ЕО) № 1030/2002, 
като в полето „забележка“ се отбелязва „mobile 
ICT – мобилност при ВКТ“.
(3) Дирекция „Миграция“ информира 
компетентните органи на първата държава 
членка, когато издава разрешение за мобил-
ност при вътрешнокорпоративен трансфер.
(4) Първата държава членка информира 
Министерството на вътрешните работи, когато 
отнеме разрешение за лице, преместено при 
вътрешнокорпоративен трансфер.
(5) Приемащото предприятие информира 
дирекция „Миграция“ за евентуални промени, 
засягащи условията, въз основа на които е 
била разрешена мобилността, когато Репуб- 
лика България е втората държава членка.
(6) Притежател на разрешение за лице, пре-
местено при вътрешнокорпоративен трансфер, 
издадено от първа държава членка, подава 
лично в дирекция „Миграция“ или в отдел/
сектор/група „Миграция“ при Столичната 
дирекция на Министерството на вътрешните 
работи или областните дирекции на Минис-
терството на вътрешните работи заявление 
по образец съгласно правилника за прилагане 
на закона, към което прилага документите по 
чл. 33п, ал. 6, както и копие на разрешението 
за пребиваване, издадено от първата държава 
членка за целите на вътрешнокорпоративния 
трансфер. В тези случаи не се изисква виза 
по чл. 15, ал. 1.
(7) В административното производство за 
получаване право на пребиваване в случа-
ите по ал. 1 се прилага чл. 33п, ал. 5 – 12, 
17 – 20 и 22.
(8) До вземането на решение по подадено 
заявление лицето по ал. 1 има право да работи 
на територията на Република България, при 
условие че срокът по чл. 33с, ал. 1 и срокът 
на валидността на издаденото от първата 
държава членка разрешение не са изтекли, 
както и когато заявлението е комплектувано 
в цялост.
(9) Притежателят на валидно разрешение 
за пребиваване като лице, преместено при 
вътрешнокорпоративен трансфер, издадено 
от първа държава членка, с разрешен пре- 
стой, по-кратък от 90 дни, може да подаде 
заявление за разрешение за пребиваване за 
повече от 90 дни на територията на Република 
България най-малко 20 дни преди края на 
първоначално разрешения престой. Заявление 
за дългосрочна мобилност не може да бъде 
подадено по същото време като уведомление 
за краткосрочна мобилност.“
§ 23. В чл. 40, ал. 1, т. 2 думите „20 – 22, 
както“ се заменят с „20 – 22 и 26, както“.
§ 24. В чл. 44 се правят следните допъл-
нения:
1. В ал. 1 се създават изречения трето и 
четвърто: „В заповедта за налагане на прину-
дителна административна мярка по чл. 39а, 
ал. 1, т. 2 и 3 се посочва държавата, в която 
мярката ще бъде изпълнена. При настъпване 
на основателни причини данните относно 
държавата могат да бъдат променяни от ор-
гана, който е издал заповедта.“
2. В ал. 4, т. 3 след думата „експулсиране“ 
се поставя запетая и се добавя „с изключение 
на случаите, когато са издадени на основание 
сериозна заплаха за обществения ред“.
§ 25. В чл. 44a се създават ал. 5 и 6:
„(5) Чужденец, на когото е наложена при-
нудителна административна мярка връщане, 
не се връща в държава, в която животът и 
свободата му са застрашени и той е изложен 
на опасност от преследване, изтезание или 
нечовешко или унизително отношение.
(6) Когато обстоятелствата по ал. 5 са 
установени с влязъл в сила съдебен акт, на 
чужденеца се издава и връчва заповед от 
органа, издал заповедта за връщане, в която 
изрично се посочват забраната за връщане 
и държавата, в която чужденецът не следва 
да бъде връщан. Заповедта не подлежи на 
обжалване. В тези случаи връщането може 
да бъде изпълнено в друга държава, която се 
вписва в заповедта за връщане.“