Държавен вестник, бр. 54, 2007 г., стр. 7

Б Р О Й  54
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  7
2. Страните по конвенцията изпълняват за-
дълженията си по т. 1 в съответствие с всеки
действащ договор или друго споразумение за
взаимна правна помощ между тях. При липсата
на такъв договор или споразумение страните
по тази конвенция си предоставят помощ в съ-
ответствие със своето вътрешно право.
3. Страните по конвенцията си сътрудничат
във възможно най-пълна степен съобразно отно-
симото право, договори, споразумения и догово-
рености на замолената страна по конвенцията при
разследването на престъпления или при наказа-
телните производства относно престъпления, за
които в молещата страна по конвенцията може
да бъде ангажирана отговорността на юридичес-
ко лице съобразно чл. 10 от тази конвенция.
4. Всяка страна по конвенцията може да
обмисли създаването на допълнителни меха-
низми за обмен с други страни по конвенцията
на информация или доказателства, необходи-
ми за установяването на наказателна, граждан-
ска или административна отговорност съобраз-
но чл. 10.
Член 18—Екстрадиция или наказателно
преследване
1. В случаите, когато има юрисдикция в съ-
ответствие с чл. 14 и не екстрадира това лице,
страната по конвенцията, на чиято територия
се намира вероятният извършител, е длъжна
без никакво изключение и независимо от това,
дали престъплението е било извършено на не-
йна територия, без неоснователно забавяне да
предаде случая по ред, предвиден в законода-
телството на тази страна по конвенцията, на
своите компетентни органи за целите на нака-
зателното преследване. Тези органи вземат сво-
ето решение по същия начин, както при всяко
друго тежко престъпление, в съответствие с
правото на тази страна по конвенцията.
2. Когато съобразно своето вътрешно право
страна по конвенцията може да екстрадира или
да предаде по друг начин свой гражданин само
при условие, че лицето ще є бъде върнато за
изтърпяване на наказанието, определено в съ-
дебния процес или в производството, за което е
била поискана екстрадиция или предаване, и
тази страна по конвенцията и страната, която
иска екстрадицията на лицето, се съгласят с тази
възможност и с други условия, които намерят
за уместни, екстрадицията или предаването при
такова условие са достатъчни за изпълнение на
задължението по т. 1.
Член 19—Екстрадиция
1. Престъпленията, посочени в чл. 5 до 7 и
чл. 9 от тази конвенция, се смятат за включени
по право като основания за екстрадиция във
всеки договор за екстрадиция, сключен между
страни по тази конвенция преди нейното влиза-
не в сила. Страните по конвенцията се задъл-
жават да включат тези престъпления като прес-
тъпления, съставляващи основание за екстра-
диция, във всеки договор за екстрадиция, склю-
чен между тях впоследствие.
2. Когато страна по конвенцията, която обус-
лавя екстрадицията от съществуването на до-
говор, получи искане за екстрадиция от друга
страна по конвенцията, с която тя няма договор
за екстрадиция, замолената страна по конвен-
цията може да реши да приеме тази конвенция
като правно основание за екстрадиция по отно-
шение на престъпленията, посочени в чл. 5 до 7
и чл. 9 от нея. Към екстрадицията се прилагат
другите условия, предвидени от правото на за-
молената страна по конвенцията.
3. Страните по конвенцията, които не обус-
лавят екстрадицията от съществуването на до-
говор, признават престъпленията, посочени в
чл. 5 до 7 и чл. 9 от тази конвенция, като осно-
вания за екстрадиция в отношенията помежду
си, като се спазват условията, предвидени от
правото на замолената страна по конвенцията.
4. При необходимост за целите на екстради-
цията между страни по тази конвенция прес-
тъпленията, посочени в чл. 5 до 7 и чл. 9 от нея,
се третират като извършени не само на мястото
на извършване на престъплението, но и на те-
риторията на страните по конвенцията, които
са установили своята юрисдикция в съответст-
вие с чл. 14.
5. Що се отнася до престъпленията, посоче-
ни в чл. 5 до 7 и чл. 9 от тази конвенция, разпо-
редбите на всички договори и споразумения за
екстрадиция, сключени между страни по нея,
се смятат за изменени в отношенията между
страните, доколкото са несъвместими с тази
конвенция.
Член 20—Недопустимост на клаузата за
изключване на политическите престъпления
1. Никое престъпление от посочените в чл. 5
до 7 и в чл. 9 от тази конвенция няма да бъде
смятано за политическо престъпление, за прес-
тъпление, свързано с политическо престъпле-
ние, или за престъпление с политически подбу-
ди за целите на екстрадицията или взаимната
правна помощ. Съответно искане за екстради-
ция или за взаимна правна помощ, което се
основава на такова престъпление, не може да
бъде отказано на единственото основание, че
искането се отнася за политическо престъпле-
ние, за престъпление, свързано с политическо
престъпление, или за престъпление с полити-
чески подбуди.
2. Без да се засяга прилагането на чл. 19 до
23 от Виенската конвенция за правото на дого-
ворите от 23 май 1969 г. към останалите разпо-