Държавен вестник, бр. 50, 2025 г., стр. 35

БРОЙ  50	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  35   
наложена принудителна административна 
мярка.“
Комисията по правни въпроси подкрепя по 
принцип предложението на народните пред­
ставители и предлага нова редакция: „§ 7. В 
чл. 343в се създава ал. 3: „(3) Наказанието по 
ал. 1 се налага и на лице, което управлява 
моторно превозно средство в срока на изтърпя­
ване на принудителна административна мярка 
за временно отнемане на свидетелството за 
управление на моторно превозно средство.“
При обсъждането на проекта на закона 
в пленарно заседание и второто гласуване 
разпоредбата е приета без обсъждане и по­
настоящем е действаща в тази редакция.
С разпоредбата на чл. 343в, ал. 3 НК за­
конодателят криминализира управлението на 
моторно превозно средство в срока на изпъл­
нение на принудителната административна 
мярка „временно отнемане на свидетелството 
за управление на моторно превозно средство“. 
Квалифицирането на дадено деяние като 
престъпление и определянето на наказание 
за извършването му е проявление на нака­
зателната политика на държавата, определя­
нето на която е правомощие единствено на 
Народното събрание. Конституционният съд 
в практиката си подчертава, че „[р]ешенията 
за криминализиране или декриминализиране 
на определени деяния по своята същност са 
политически, защото предпоставят избор 
между противоположни интереси, ценности 
и виждания“ (Решение № 13 от 2022 г. по к.д. 
№ 8/2022 г.; Решение № 14 от 2000 г. по к.д. 
№ 12/2000 г.; последно Решение № 4 от 2025 г. 
по к.д. № 29/2024 г.). Но Съдът също така 
приема за обосновано „да се предположи, че 
пристъпвайки към криминализация на отдел­
ни деяния, законодателят основава нормотвор­
ческата си дейност върху анализ и оценка на 
криминологическата реалност – състоянието, 
структурата и динамиката на престъпността 
[…] и ефективността на очакваната генерална 
и специална превенция“ (Решение № 13 от 
2022 г. по к.д. № 8/2022 г.).
Това предположение е опровергано при 
приемането на разпоредбата на чл. 343в, ал. 3 
НК, чрез която законодателят криминализира 
деянието управление на моторно превозно 
средство в срока на изпълнение на прину­
дителна административна мярка „временно 
отнемане на свидетелството за управление 
на моторно превозно средство“. Приемането 
на разпоредбата на чл. 343в, ал. 3 НК не е 
обосновано с анализ и оценка на обществе­
ноопасните последици от криминализираното 
деяние, няма анализ на очакваната ефектив­
ност на предвиденото наказание, няма дори 
преглед на действащата нормативна уредба 
на засегнатите обществени отношения. Нито 
в мотивите на проекта на Закона за измене­
ние и допълнение на Наказателния кодекс 
(554-01-163 от 8.10.2015 г.), с който е въведена 
разпоредбата, нито в направеното предложение 
на народните представители за приемане на 
разпоредбата (654-04-26 от 29.02.2016 г.), нито 
при второто обсъждане на проекта на закона 
в пленарно заседание и неговото гласуване 
са посочени факти и обстоятелства, които да 
обосноват приетото.
Ако законодателят беше направил поне 
преглед на действащото към датата на приема­
не на разпоредбата право, би установил, че в 
позитивното право от 1999 г., т.е. от приема­
нето на Закона за движението по пътищата, 
съществува разпоредбата на чл. 177, ал. 1, т. 2 
ЗДвП, която определя като административно 
нарушение управлението на моторно превозно 
средство, след като свидетелството на водача 
за управление на моторно превозно средство е 
временно отнето по реда на чл. 171, т. 4 ЗДвП, 
а от 2002 г. и по реда на чл. 171, т. 1 ЗДвП, за 
което нарушение се налага административно 
наказание „глоба“ в размер от 100 до 300 лв.
Разпоредбите на чл. 171, т. 1 и 4 ЗДвП 
уреждат предпоставките, при които на водача 
на моторно превозно средство се прилага при­
нудителна административна мярка „временно 
отнемане на свидетелството за управление на 
моторно превозно средство“.
Към датата на приемане на чл. 343в, ал. 3 
НК тази принудителна административна мярка 
се прилага за пет различни хипотези на пове­
дение на водача на моторно превозно средство, 
уредени в т. 1: буква а) – водачът не отговаря 
на медицинските или на психологическите 
изисквания; буква б) – управлява моторното 
превозно средство с концентрация на алкохол в 
кръвта над 0,5 на хиляда или е под въздействи­
ето на друго упойващо вещество, или откаже 
да бъде проверен с техническо средство или 
да даде кръв за медицинско изследване; буква 
в) – поради незнание извърши немаловажно 
нарушение на правилата за движение; буква 
г) – извършва обществен превоз на пътници 
с превозно средство, което не е включено в 
списък към лиценз или удостоверение; буква 
д) – в нарушение на чл. 157, ал. 8 ЗДвП; буква 
е) – управлява моторното превозно средство 
без застраховка „Гражданска отговорност“ на 
автомобила, и за хипотезата по т. 4 – водачът 
не е изпълнил задължението си по чл. 157, 
ал. 4 ЗДвП да върне свидетелството си за 
управление, тъй като е загубил правоспособ­
ността си поради отнети всички контролни 
точки. Към датата на приемане на чл. 343в, 
ал. 3 ЗДвП срокът на принудителната мярка 
„временно отнемане на свидетелството за 
управление на моторно превозно средство“ по 
чл. 171, т. 1 ЗДвП е, както следва: по буква 
а) – до отпадане на основанието; по буква 
в) – до успешното полагане на проверочен