Държавен вестник, бр. 36, 2019 г., стр. 19

БРОЙ  36	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  19  
орган. Конституционният съд в Решение № 5 
от 2007 г. по к. д. № 11/2006 г. е приел, че 
„фактическата неравнопоставеност между 
индивида и държавата при административно-
то обжалване би могла да се ограничи чрез 
премахване на таксите, които се дължат при 
подаването на жалба“. Независимо от обстоя-
телството, че в качеството си на жалбоподател 
държавният орган също следва да заплаща 
държавна такса, равна на тази, заплащана от 
физическите лица, то сумите за покриването 
є произхождат от държавния бюджет, пора-
ди което не биха могли да го затруднят при 
осъществяването на основните му функции. 
В своята практика КС следва разбирането, че 
основание за плащане на таксата е ползването 
на услуга или предизвикване на действие на 
държавен орган в полза на платеца на такса-
та и че поначало таксата се заплаща срещу 
извършена услуга и размерът се определя с 
оглед разходите по извършване на услугата 
(Решение № 11 от 2003 г. по к. д. № 9/2003 г., 
Решение № 4 от 2003 г. по к. д. № 2/2003 г.). 
В Решение № 3 от 2008 г. по к. д. № 3/2008 
Съдът е приел, че „правораздаването е пуб-
лична услуга“ и че „заплащането на такса 
се свързва не само с възмездяването на тази 
услуга, но и с мотивиране на гражданите и 
юридическите лица към добросъвестно упраж-
няване на процесуалните права, като завеждат 
искове, които са потенциално основателни, 
и се предотврати увеличаването на броя на 
неоснователните съдебни спорове“. В случая 
законодателят, решавайки да уреди размера 
на таксите за касационно обжалване пред 
ВАС в закон, е следвало да съобрази, че по 
естеството си това са съдебни такси, събирани 
по административни дела, внасянето на които 
е условие за допустимост на касационните 
жалби, поради което и са условие за достъп 
до съд. „Услугата“ (в широк смисъл) правораз-
даване не е съизмерима с която и да е друга 
услуга, тъй като тя е гаранция за правовата 
държава и необходимостта от ползването є 
е присъща на всеки правен субект на тази 
държава. Правосъдието се осъществява, за 
да се възстанови законността, когато тя е 
нарушена (Решение № 5 от 2003 г. по к. д. 
№ 5/2003 г.). За разлика от другите услуги, 
предоставяни от държавните органи и от 
общините, правосъдието закриля правата и 
законните интереси на цялото население и 
на всички организации, поради което то не 
трябва да е необосновано скъпо, което да го 
прави недостъпно. Особено значимо е това 
обстоятелство за наказателното и админи-
стративното правосъдие в държавата. Ако в 
гражданското и търговското правораздаване 
страните в процеса са равнопоставени су-
бекти в гражданския и търговския оборот, 
поради което при решаване на конкретния 
правен спор помежду си те в пълнота полз-
ват услугите на правосъдието, тъй като не 
могат да го решат сами (а биха могли), то 
в наказателния и административния процес 
страните са в субординация, като едната от 
тях винаги е облечена в държавна власт. В 
последните две производства спорът не може 
да бъде разрешен по друг освен по съдебен ред. 
Решаващият орган е съд, който олицетворява 
съдебната власт на държавата. Ако държавата 
чрез едната от властите си (законодателната 
или изпълнителната) ограничава достъпа на 
гражданите до друга своя власт (съдебната), 
то такава държава губи качеството си на 
правова държава. Това е така, тъй като тя 
ограничава възможността на правните субекти 
да отнесат пред съд правния спор със самата 
нея. Доколкото предприетите изменения не 
сочат на спазен баланс от страна на законо-
дателя между целите им и необходимостта 
от постигането им точно чрез това средство, 
считаме, че средството – увеличение на едни 
прости такси и въвеждане на други – прости 
и пропорционални, не е било необходимо.
Предприетите законодателни изменения в 
посока увеличаване на държавните такси за 
касационно обжалване пред ВАС и въвеждане 
на несъществуващи до този момент прости и 
пропорционални такси по наша преценка не 
са и най-щадящото средство за постигане на 
целите. Нормотворецът не е съобразил мястото 
на разпоредбите относно таксите в цялостната 
касационна процедура, а именно, че внасянето 
на държавна такса предхожда подаването на 
жалбата и е условие за нейната допустимост, 
както и дали съществува възможност всеки 
правен субект да има възможност да поиска 
освобождаване от нея. По този начин е създал 
пречка до достъпа до правосъдие пред ВАС, 
която за значителна част от легитимираните 
да подадат жалба пред този съд лица се явява 
непреодолима. 
На първо място, въведените в АПК дър-
жавни такси за касационно обжалване не са 
обосновани с никакви финансови критерии с 
оглед доходите на гражданите. В приложената 
към законопроекта за изменение и допълнение 
на АПК финансова обосновка са мотивирани 
единствено финансовите очаквания за постъ-
пления в резултат на увеличението на таксите, 
но не и как те се отразяват на възможностите 
на населението да бъдат понесени. По съще-
ство таксите за производства пред ВАС са 
увеличени четиринадесет пъти в сравнение 
със съществуващите преди измененията от 
01.01.2019 г. Липсват финансови съображения 
на какво се дължи оскъпяването на „услугата“ 
правосъдие в касационното производство по 
административни дела и как увеличението на 
разходите на правните субекти за достъп до 
съд пред ВАС биха рефлектирали на техните 
финансови възможности.