Държавен вестник, бр. 94, 2019 г., стр. 24

СТР.  24	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  94
б) в ал. 2 накрая думите „както и стан-
дартите на извъндоговорната отговорност на 
държавата за нарушаване правото на Евро-
пейския съюз“ се заличават;
в) създава се ал. 3:
„(3) По реда на тази глава се разглеждат и 
исковете за обезщетения за вреди, причинени 
от достатъчно съществено нарушение на пра-
вото на Европейския съюз, като за имуществе-
ната отговорност и за допустимостта на иска 
се прилагат стандартите на извъндоговорната 
отговорност на държавата за нарушение на 
правото на Европейския съюз.“
4. В чл. 204 се създава ал. 5:
„(5) За изискванията към съдържанието 
на исковата молба, приложенията към нея 
и доказателствата се прилагат правилата на 
Гражданския процесуален кодекс.“
5. В чл. 205:
а) досегашният текст става ал. 1;
б) създава се ал. 2:
„(2) Когато посоченият в исковата молба 
ответник не отговаря на изискванията на ал. 1, 
съдът указва на ищеца срещу кого следва 
да насочи иска, като му дава възможност в 
7-дневен срок от съобщението да отстрани 
нередовността или да заяви дали поддържа 
иска срещу първоначално посочения ответник. 
Ако в този срок ищецът не изпълни указани-
ята, исковата молба заедно с приложенията 
се връща. Разпореждането за връщане може 
да се обжалва с частна жалба.“
6. В чл. 212, ал. 2 след думата „осигуряване“ 
се добавя „и подпомагане“.
7. В чл. 213б:
а) алинея 3 се изменя така:
„(3) Лицата по ал. 2 оставят без разглеж-
дане касационната жалба и прекратяват про-
изводството по делото, когато оспорването 
е просрочено, съдебният акт не подлежи на 
обжалване и оспорването бъде оттеглено или 
бъде извършен отказ от него.“;
б) в ал. 4, изречение първо накрая се добавя 
„като държавна такса не се дължи“;
в) създава се ал. 5:
„(5) В случаите по ал. 2, 3 и 4 може да се 
присъждат разноски с разпореждането или 
определението, ако са поискани и са пред-
ставени доказателства за заплащането им.“
8. В чл. 227а:
а) в ал. 2, изречение първо след думата 
„съда“ се добавя „или лицата по чл. 213б, 
ал. 2“, а в изречение второ думата „взема“ се 
заменя с „или лицата по чл. 213б, ал. 2 вземат“;
б) в ал. 4 след думата „осигуряване“ се 
добавя „и подпомагане“.
9. В чл. 235а, изречение първо след думата 
„граждани“ се добавя „държавни и общински 
органи“, а в изречение второ накрая се добавя 
„и подпомагане“.
10. В чл. 236 думите „чл. 227а“ се заменят 
с „чл. 227а, ал. 1, 3, 4 и 5“.
11. В чл. 242, ал. 4 след думата „осигуря-
ване“ се добавя „и подпомагане“.
12. В чл. 242а, изречение първо след думата 
„граждани“ се добавя „държавни и общински 
органи“, а в изречение второ накрая се добавя 
„и подпомагане“.
13. В § 1 от допълнителната разпоредба 
се създава т. 7:
„7. „Дела по пенсионно, здравно и соци-
ално осигуряване и подпомагане“ са и про-
изводствата, които се разглеждат по Закона 
за семейни помощи за деца, Закона за хората 
с увреждания, Закона за закрила на детето, 
Закона за здравето и подзаконовите норма-
тивни актове по прилагането им.“
§ 8. В Закона за управление на средствата 
от Европейските структурни и инвестиционни 
фондове (обн., ДВ, бр. 101 от 2015 г.; изм., 
бр. 43 и 74 от 2016 г., бр. 58 и 85 от 2017 г., 
бр. 2 от 2018 г. и бр. 29 от 2019 г.) се правят 
следните изменения:
1. В чл. 27 ал. 7 се отменя.
2. В чл. 73, ал. 4 думите „ал. 5 – 7“ се 
заменят с „ал. 5 и 6“.
3. В § 10, ал. 2 от преходните и заклю-
чителните разпоредби думите „ал. 5 – 7“ се 
заменят с „ал. 5 и 6“.
§ 9. В Закона за административните нару-
шения и наказания (обн., ДВ, бр. 92 от 1969 г.; 
изм., бр. 54 от 1978 г., бр. 28 от 1982 г., бр. 28 и 
101 от 1983 г., бр. 89 от 1986 г., бр. 24 от 1987 г., 
бр. 94 от 1990 г., бр. 105 от 1991 г., бр. 59 от 
1992 г., бр. 102 от 1995 г., бр. 12 и 110 от 1996 г., 
бр. 11, 15, 59 и 85 от 1998 г., бр. 51, 67 и 114 
от 1999 г., бр. 92 от 2000 г., бр. 25, 61 и 101 от 
2002 г., бр. 96 от 2004 г., бр. 39 и 79 от 2005 г., 
бр. 30, 33, 69 и 108 от 2006 г., бр. 51, 59 и 97 
от 2007 г., бр. 12, 27 и 32 от 2009 г., бр. 10, 33, 
39, 60 и 77 от 2011 г., бр. 19, 54 и 77 от 2012 г., 
бр. 17 от 2013 г., бр. 98 и 107 от 2014 г., бр. 81 
от 2015 г., бр. 76 и 101 от 2016 г., бр. 63 и 101 
от 2017 г., бр. 20 и 38 от 2018 г. и бр. 83 от 
2019 г.) в чл. 63 се създават ал. 3, 4 и 5:
„(3) В съдебните производства по ал. 1 
страните имат право на присъждане на раз-
носки по реда на Административнопроцесу-
алния кодекс.
(4) Ако заплатеното от страната възна-
граждение за адвокат е прекомерно съобразно 
действителната правна и фактическа сложност 
на делото, съдът може по искане на насрещ-
ната страна да присъди по-нисък размер на 
разноските в тази им част, но не по-малко 
от минимално определения размер съобразно 
чл. 36 от Закона за адвокатурата.
(5) В полза на юридически лица или ед-
нолични търговци се присъжда и възнаграж-
дение в размер, определен от съда, ако те са 
били защитавани от юрисконсулт. Размерът 
на присъденото възнаграждение не може да 
надхвърля максималния размер за съответ-
ния вид дело, определен по реда на чл. 37 от 
Закона за правната помощ.“
§ 10. В Кодекса за социално осигуряване 
(обн., ДВ, бр. 110 от 1999 г.; Решение № 5 на 
Конституционния съд от 2000 г. – бр. 55 от