Държавен вестник, бр. 96, 2021 г., стр. 35

БРОЙ  96	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  35  
Анализът на цитираните разпоредби от 
ЗОАВ налага извод, че регулираните об-
ществени отношения досежно провеждането 
на държавната политика по безопасността, 
защитата на здравето и интересите на потре-
бителите при производството, дистрибуцията 
и пускането на пазара на храните и на бу-
тилираните натурални минерални, изворни 
и трапезни води са в сферата на компетент-
ността на МЗХГ (чл. 3, ал. 1, т. 6 от ЗУАВ), 
също и на МЗ предвид чл. 4, ал. 1, т. 1 от 
ЗУАВ. В правомощията на МЗ законодателят 
изрично (чл. 4, ал. 1, т. 2 от ЗУАВ) е вклю-
чил провеждането на държавната политика 
по предотвратяване разпространението на 
инфекции, предавани на хора не само чрез 
води, но и чрез храни, а това неминуемо е 
свързано и с безопасността, защитата на 
здравето и интересите на потребителите при 
производството, дистрибуцията и пускането на 
пазара на храните. Съгласно чл. 3 от ЗХ (ДВ, 
бр. 52 от 9.06.2020 г.) държавната политика 
в областта на безопасността на храните се 
провежда както от министъра на земедели-
ето, храните и горите, така и от министъра 
на здравеопазването, съгласно правомощията, 
предоставени им със закон. Съгласно чл. 6 от 
ЗОАВ министърът на земеделието, храните 
и горите и министърът на здравеопазването 
съвместно провеждат държавната политика 
по отношение на безопасността и защитата 
на здравето и интересите на потребителите 
при производството, преработката и пускането 
на пазара на храни.
Доколкото така регулираните обществени 
отношения са в сферата на компетентността 
както на МЗХГ, така и на МЗ, то е следвало 
процедурата по приемане на актовете по чл. 50 
от ЗУАВ, респективно приемането на Наредба 
№ 22 от 2003 г., в частност на нейния § 2, да 
бъде съгласувано помежду им.
Основателни са доводите на жалбоподате-
ля, че липсата на материална компетентност 
за издаването на един акт обуславя неговата 
нищожност, като органът МЗХГ, приел про-
цесната разпоредба на § 2 от Наредба № 7 от 
2020 г., не е разполагал с материална компе-
тентност да отмени Наредба № 22 от 2003 г., 
тъй като не той е нейният издател. Такива 
правомощия не са му били предоставени от 
законодателя със ЗХ, по прилагането на който 
е била издадена отменената Наредба № 22 от 
2003 г. и който закон е отменен със ЗХ (ДВ, 
бр. 52 от 9.06.2020 г.).
Необходимо в тази връзка е съобразяване и 
с разпоредбата на чл. 13, ал. 2 от ЗНА, пред-
вид която новият закон може да разпореди да 
останат временно в сила всички или някои 
разпоредби на акта по прилагане (какъвто е 
Наредба № 22 от 2003 г.) на отменения за-
кон, ако те са съвместими с разпоредбите на 
новия закон. Такова разпореждане се съдър-
жа в § 8, ал. 3 от ПЗР на ЗХ (ДВ, бр. 52 от 
9.06.2020 г.), съгласно който до приемането, 
съответно издаването, на актовете по ал. 1 се 
прилагат подзаконовите нормативни актове по 
прилагането на отменения Закон за храните, 
доколкото не противоречат на този закон.
Законодателят е запазил действието на 
Наредба № 22 от 2003 г. по отношение на бу-
тилираните натурални минерални, изворни и 
трапезни води, а с разпоредбата на чл. 3, т. 6 
от ЗУАВ изрично е изключил от компетент-
ността на МЗХГ провеждането на държавната 
политика по отношение на безопасността, 
защитата на здравето и интересите на потре-
бителите при производството, дистрибуцията 
и пускането на пазара на бутилираните нату-
рални минерални, изворни и трапезни води, 
като не е делегирал правомощия на МЗХГ 
за отмяна на наредбата, която е приложима 
относно условията и реда за вземане на проби 
от натурални минерални, изворни и трапезни 
води. Отмяната на подзаконовия нормативен 
акт е от изричната компетентност на органа, 
оправомощен за издаването му.
Нормативният административен акт е при-
етият при липса на материална компетентност, 
поради което е нищожен.
Предвид изложеното и на основание чл. 193, 
ал. 1 от АПК съдът следва да обяви нищож-
ността на оспорената наредба.
По отношение спазването на процесуал-
ните изисквания при приемане на наредбата 
в материалите по делото няма данни за пуб-
ликуване на мотивите (доклад) с изискуемото 
по чл. 28, ал. 2 от ЗНА съдържание, както и 
предварителната оценка на въздействието по 
чл. 20 от ЗНА преди приемането на наредба-
та, каквото императивно изискване поставя 
чл. 26 от ЗНА.
Липсата на публикувани мотиви/доклад, 
отговарящи на изискването на чл. 28, ал. 2 
от ЗНА, е съществено нарушение и е само­
стоятелно основание за отмяна на оспорената 
разпоредба.
Съдържащите се в приложената админис­
тративна преписка по приемането на про-
цесната наредба мотиви, за публикуването 
на които липсват безспорни доказателства, 
не отговарят на изискването на цитираната 
норма. Наред с това в материалите по адми-
нистративната преписка липсват каквито и 
да е било данни за спазване на принципа на 
съгласуваност по чл. 26, ал. 1 ЗНА.
На основание чл. 143, ал. 1 във връзка с 
чл. 196 от АПК ответникът – Министерство-
то на земеделието, храните и горите, дължи 
заплащане на сторените от Министерството 
на здравеопазването деловодни разноски в 
размер на 20 лв. – такса за обнародване на 
оспорването в „Държавен вестник“.
Водим от горното, съдът