Държавен вестник, бр. 12, 2018 г., стр. 17

БРОЙ  12	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  17  
на неизтекъл мандат Конституцията не из-
ключва възможността за неговото предсрочно 
прекратяване като санкция за противозаконни 
или неморални прояви на лицето, заемащо 
ръководната длъжност. 
Ограничавайки допустимия брой на манда-
тите до два, със създаването на разпоредбата на 
чл. 129, ал. 6 от Конституцията законодателят 
от 2003 г. е отчел рисковете и опасностите за 
доброто функциониране на правосъдието, кои-
то произтичат от прекомерно дългото (повече 
от десет години) изпълняване на ръководна 
дейност от едно и също лице на едно и също 
място. Присъщи задължения на администра-
тивния ръководител са упражняването на 
представителни и организационни функции, 
включващи провеждане на обществени по-
ръчки, сключване на договори, назначаване 
и освобождаване на съдебни служители. Те 
имат важна роля за професионалната ква-
лификация и специализацията на съдиите, 
прокурорите и следователите. Продължител-
ното изпълнение на тези функции би могло да 
влоши качеството, да доведе до създаване на 
трайни връзки с представителите на местната 
и централната власт, както и с участниците 
в икономическия живот в съответния район. 
Дори подобни връзки да не са попречили 
на безпристрастието и обективността на 
административния ръководител, тяхното съ-
ществуване най-малко създава подозрение и 
недоверие в обществото. Преодоляването на 
възможните неблагоприятни последици от ру-
тинността в администрирането на правосъди-
ето и същевременно запазването на доверието 
в съдебната система са съществените цели, 
които оправдават ограничаването на броя на 
мандатите на административния ръководител, 
но това се отнася само за конкретния орган 
на съдебната власт. Ограничението за лице, 
което е било два мандата на определена 
ръководна длъжност, да не може със своите 
качества да се конкурира за друг ръководен 
пост в съдебната власт, надхвърля рамките 
на законодателната цел. Разширително тъл-
куване на изрично ограничение, въведено в 
Конституцията, е недопустимо. 
Първата част от въпроса на главния про-
курор изисква да се изясни какво конститу-
ционният законодател разбира под понятието 
„длъжност“ на административен ръководител 
в органите на съдебната власт. Общото поня-
тие длъжност не може да не включва всички 
общи характеристики на длъжността, с други 
думи, няма длъжност председател на съд, а 
единствено председател на районен (окръжен 
или апелативен и т.н.) съд. 
Конституционният законодател е предвидил 
ограничение само за назначаване за трети път 
на една и съща конкретна длъжност (т.е. в 
същия конкретен орган на съдебната власт). 
Той е създал конституционен механизъм, а 
именно специален орган, Висшия съдебен 
съвет, натоварен с отговорността за назначе-
нията на магистрати, който следва да взема 
решения във всички конкретни случаи и чиято 
отговорност е да провежда кадрова политика, 
която да не допуска създаването на „съдебна 
номенклатура“. 
Конституцията възлага кадровият подбор 
на съдиите, прокурорите и следователите да се 
осъществява в условията на състезателност, на 
основата на обективни показатели за техните 
качества. Същото се отнася и за назначава-
нето на административните ръководители, 
към които естествено са отправени и повече 
изисквания – например способност за работа 
в екип, способност за вземане на управленски 
решения и т.н. В установения от Конституцията 
модел на съдебната власт провеждането на 
качествена кадрова политика е възложено на 
Висшия съдебен съвет като независим орган 
на съдебната власт. С оглед на оптималното 
функциониране на този модел на законово 
ниво са въведени конкурсното начало и про-
цедурите по атестиране, приложими и спрямо 
кандидатите за административни ръководи-
тели. Създаването на допълнителни правни 
прегради за заемането на ръководни постове 
трябва да бъде оправдано само от съществени 
цели и съображения, произтичащи от буквата 
или духа на Основния закон. 
Граматическото тълкуване на разпоредбата 
на чл. 129, ал. 6 от Конституцията също води 
до извода, че ограниченията на броя на ман-
датите са свързани със заеманата длъжност, 
а не с лицето, което я заема. В този смисъл е 
и тълкувателно решение № 13 от 15.12.2010 г. 
по к.д. № 12/2010 г. В разпоредбата на чл. 129, 
ал.6 от Конституцията прилагателното „ръ-
ководна“ към думата длъжност е членувано. 
Това означава, че няма конституционна пречка 
един съдия, прокурор или следовател да бъде 
избиран на ръководна длъжност в съдебната 
власт и след като два пъти е заемал такава 
длъжност в определени съд, прокуратура или 
следствена служба. 
Предвид изложеното и на основание чл. 149, 
ал. 1, т. 1 от Конституцията и чл. 12, ал. 1, 
т. 1 от Закона за Конституционния съд Кон-
ституционният съд
Р Е Ш И :
Изразът „с право на повторно назначение“ 
в разпоредбата на чл. 129, ал. 6 от Конститу-
цията изключва възможността за назначаване 
на едно лице за административен ръководител 
на конкретен съд, прокуратура или следствена 
служба за повече от два мандата. 
Същото лице може да бъде назначавано на 
други ръководни длъжности в съдебната власт.
Председател: 
Борис Велчев
989