Държавен вестник, бр. 85, 2006 г., стр. 50

С Т Р .  50
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  85
те техники за депониране и да се определи потенци-
алният ефект върху здравето на хората, живите ре-
сурси, местата за отдих и другото правомерно изпол-
зване на морето. Тя трябва да определи природата,
времевите и пространствените мащаби и продължи-
телността на очакваните въздействия въз основа на
приемливи консервативни предположения.
14. Анализът на всяка възможност за депони-
ране трябва да се разглежда в светлината на срав-
нителната оценка на следното: рискове за човеш-
кото здраве, цена за околната среда, рискове (вклю-
чително инциденти), икономически аспекти и из-
ключване на бъдещо използване. Ако тази оценка
установи, че няма достатъчна информация, за да
се определят възможните ефекти на предлаганата
възможност за депониране, тогава тази възмож-
ност не трябва да се разглежда по-нататък. В до-
пълнение, ако резултатът от сравнителната оцен-
ка показва, че възможността за преднамерено из-
хвърляне е неприемлива, не трябва да се дава раз-
решение за преднамерено изхвърляне.
15. Всяка оценка трябва да завършва със ста-
новище, поддържащо решението за издаване или
отказване на разрешение за преднамерено из-
хвърляне.
Мониторинг
16. Мониторингът се използва, за да се прове-
ри, че са изпълнени условията за даването на раз-
решение—мониторинг за съответствие, и че пред-
положенията, направени по време на прегледа за
даване на разрешение и процеса на избор на район,
са правилни и достатъчни за запазване на околна-
та среда и човешкото здраве—полеви мониторинг.
Много е важно такива мониторингови програми
да имат ясно дефинирани цели.
Разрешения и условия за издаване
на разрешения
17. Решение за издаване на разрешение трябва
да се взема само ако всички оценки за въздейст-
вие са завършени и са определени изискванията
за мониторинг. Разпоредбите на разрешението
трябва да осигуряват, доколкото е практично, че
смущенията и вредите за околната среда са ми-
нимализирани и ползите са максимални. Всяко
разрешение трябва да съдържа данни и информа-
ция, посочващи:
17.1. тип и източници на материали за предна-
мерено изхвърляне;
17.2. местоположение на района (районите) за
преднамерено изхвърляне;
17.3. метод на преднамерено изхвърляне; и
17.4. изисквания за мониторинг и докладване.
18. Разрешенията трябва да се преглеждат пе-
риодично, вземайки под внимание резултатите от
мониторинга и целите на мониторинговите прог-
рами. Прегледът на резултатите от мониторинга
ще покаже дали полевите програми трябва да се
продължат, ревизират или прекратят и ще допри-
несат за вземане на решения относно продължи-
телността, модификацията или отменяне на раз-
решенията. Това дава важен механизъм за обрат-
на връзка при опазване на човешкото здраве и
морската среда.
Приложение 3
Арбитражни процедури
Член 1
1. Създава се арбитражен трибунал (оттук ната-
тък наречен “трибунал”) по искане на договаряща се
страна по отношение на друга договаряща се страна
при прилагане на член 16 от този протокол. Искане-
то за арбитраж трябва да се състои от описание на
случая заедно с всички свързани с него документи.
2. Искащата договаряща се страна ще инфор-
мира Генералния секретар за:
2.1. искането за арбитраж; и
2.2. разпоредбите на този протокол, интерпре-
тацията или прилагането на които по нейно мне-
ние е обект на несъгласие.
3. Генералният секретар изпраща тази инфор-
мация до всички договарящи се страни.
Член 2
1. Трибуналът се състои от един арбитър, ако
така е договорено между страните по диспута, до
30 дни от датата на получаване на искането за
арбитраж.
2. В случай на смърт, неспособност или неявя-
ване на арбитъра страните по спора могат да се
съгласят на замяна до 30 дни от случая на смърт,
неспособност или неявяване.
Член 3
1. Където страните по спора не се съгласят на
трибунал в съответствие с член 2 на това приложе-
ние, трибуналът се състои от трима членове:
1.1. един арбитър, номиниран от всяка страна
по спора; и
1.2. трети арбитър, който е номиниран по съг-
ласие на първите двама и който действа като техен
председател.
2. Ако председателят на трибунала не е номи-
ниран до 30 дни от номинирането на втория арби-
тър, страните по спора по искане на едната страна
изпращат до Генералния секретар в следващите
30 дни одобрен списък от квалифицирани лица.
Генералният секретар избира председател от този
списък възможно най-бързо. Той не избира пред-
седател, който е или е бил от националността на
едната страна по спора, освен ако няма съгласието
на другата страна по спора.
3. Ако едната страна по спора пропусне да номи-
нира арбитър, както е описано в параграф 1.1, до 60
дни от датата на получаването на искането за ар-
битраж, другата страна може да поиска представя-
не до Генералния секретар до 30 дни на одобрен
списък от квалифицирани лица. Генералният сек-
ретар избира председател на трибунала от този спи-
сък възможно най-бързо. Председателят тогава
изисква от страната, която не е номинирала арби-
тър, да направи това. Ако тази страна не номинира
арбитър до 15 дни от такова искане, Генералният
секретар номинира арбитър по искане на председа-
теля от одобрения списък от квалифицирани лица.
4. В случай на смърт, неспособност или неявя-
ване на арбитър страната по спора, която го е но-
минирала, трябва да номинира заместник до 30 дни
от такава смърт, неспособност или неявяване. Ако