Държавен вестник, бр. 37, 2005 г., стр. 18

С Т Р .  18
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  37
че случаят с председателите на ВКС и ВАС и
главния прокурор е толкова особен и различен
от останалите, че само за него трайно общо-
приетото да не важи. Вероятно проблемът е дру-
гаде, а искането да се установи противоконсти-
туционност е само опит за неговото завоалира-
не. Анализът на визираните разпоредби обаче
показва, че такава по настоящото дело не може
да бъде установена.
И в заключение, но без коментар, ще посо-
ча, че на 29 септември 2003 г. КС обяви за изте-
къл мандата на съдии от своя състав и опреде-
ли: “съдиите, чийто мандат се прекратява, се
освобождават от датата на встъпване в длъж-
ност на техните приемници (чл. 148, ал. 3 от
Конституцията на Република България и чл. 5,
ал. 2 от Закона за Конституционния съд).” Оп-
ределение № 9 е обнародвано в ДВ, бр. 86 от 30
септември 2003 г.
Конституционен съдия: Л. Груев
Мария Павлова
Подписах решението с особено мнение, за-
щото считам, че то противоречи както на раз-
поредби от Конституцията, така и на нейния
разум.
Искането по к.д. № 11/2004 г. е неосновател-
но. Член 129, ал. 2 от Конституцията изрично
постановява, че председателят на ВКС, предсе-
дателят на ВАС и главният прокурор се назна-
чават и освобождават от президента на репуб-
ликата по предложение на Висшия съдебен
съвет. От този текст следва, че изтичането на
срока на мандата автоматично не прекратява
правомощията на тези висши магистрати. Прак-
тиката на президентската институция потвър-
ждава необходимостта от издаване на указ за
освобождаване и след изтичане на пълен ман-
дат на висшите съдебни магистрати.
В Конституцията е уредена възможност за
изпълнение на функции от държавни органи и
след като са осъществени основания за прекра-
тяване на правомощията им. В този смисъл е
чл. 111, ал. 1 и 3 от Конституцията. Дори Ми-
нистерският съвет, на който е гласувано недо-
верие от Народното събрание, продължава да
изпълнява функциите си. Същата идея импли-
цитно е заложена в чл. 148, ал. 1 и 3 от Консти-
туцията. Оставката на съдията прекратява пра-
вомощията му, но едва в едномесечен срок след
оставката се избира друг съдия от съответната
квота. От чл. 148, ал. 3 от Конституцията се
подразбира, че подалият оставка продължава
да изпълнява функциите си до встъпването на
новия съдия. При изтичане на мандата на една
трета от състава на Конституционния съд тези
съдии продължават да работят до встъпването
в длъжност на новоизбраните или новоназна-
чени. Това е установено изрично с чл. 5, ал. 2 от
Закона за Конституционния съд и никой досега
не се е усъмнил в неговата конституционосъоб-
разност. Въз основа на Конституцията в мно-
жество други закони, приети от различни пар-
ламентарни мнозинства, се предвиждат анало-
гични разпоредби, като например чл. 13, ал. 4
от Закона за Сметната палата, чл. 6, ал. 1 от
Закона за Комисията за финансов надзор и др.
В Конституцията чрез чл. 64, ал. 2, чл. 111,
ал. 3, чл. 148, ал. 3, § 2 и § 7 от преходните и
заключителните є разпоредби е закрепен прин-
ципът за непрекъснатост при упражняване на
функциите на държавните органи, което е аб-
солютно необходимо за нормалната работа не
само на администрацията, но и на съдебната
система. Само в съответствие с този принцип
може разумно да се тълкуват разпоредбите за
императивния характер на мандатите на дър-
жавните органи.
В Конституцията не може всичко да се уреди
изрично и затова тя подлежи на тълкуване. И за
президента не е изрично предвидено, че след
изтичане на мандата му той може да продължи
да изпълнява функциите си, но при необходи-
мост смятам, че никой не би се усъмнил в така-
ва възможност.
Единствено висшите съдебни магистрати по
чл. 129, ал. 2 от Конституцията са представите-
ли на оглавяваните от тях институции. Много
по-добре е те да продължат да изпълняват сво-
ите функции и след изтичане на мандатите им
до избиране на нови лица на тези длъжности,
защото на тях е оказано доверие от две инсти-
туции—Висшия съдебен съвет и президента,
отколкото да им се търсят заместници.
Решението не е в съответствие и с досегаш-
ната практика на Конституционния съд, напри-
мер Решение № 13 от 1996 г. по к.д. № 11/1996 г.,
Решение № 1/1999 г. по к.д. № 34/1998 г. и Реше-
ние № 1/2004 г. по к.д. № 1/2004 г.
В заключение, разпоредбата на чл. 28, ал. 9,
изр. 2 от Закона за съдебната власт не е проти-
воконституционна.
Конституционен съдия: Мария Павлова
Емилия Друмева
Не споделям произнесеното решение по след-
ните съображения:
1. Основното твърдение, че оспорената за-
конова разпоредба представлявала удължава-
не на предвидения от Конституцията 7-годи-
шен мандат и с това е противоконституцион-
на, считам за несъстоятелно и поради това—
неприемливо.
Несъстоятелно е, защото уредбата на чл. 28,
ал. 9, изр. 2 от Закона за съдебната власт (ЗСВ)
въобще не засяга конституционно установения
7-годишен мандат на главния прокурор и на
председателите на ВКС и на ВАС, нито засяга
конституционно установения ред за заемането/
освобождаването на тези постове, а регулира
хипотезата, когато 7-те години срок на въпрос-
ната длъжност са изтекли, но процедурата по
заемането є от нов титуляр не е приключила.
Следователно не става въпрос за удължаване