Държавен вестник, бр. 36, 2004 г., стр. 10

С Т Р .  10
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  36
Следва въпросът—доколко с това измене-
ние се засягат конституционни начала и прин-
ципи, свързани със свободната стопанска ини-
циатива, както на пенсионния фонд (според
искателите), така и на пенсионноосигурител-
ните дружества като търговски субекти и на-
кърняват ли се законните интереси на осигу-
рените лица.
1. Дружествата за допълнително задължи-
телно пенсионно осигуряване се създават като
акционерни дружества по ТЗ с единствено въз-
можен предмет на дейност—управление на
фондовете за допълнително задължително пен-
сионно осигуряване. Фондът, макар и учреден
и  регистриран като ЮЛ (но от пенсионнооси-
гурителното дружество), няма свои органи, чрез
които да формира и изразява  волята си и да
действа пред трети лица. Във фонда в съответ-
ствие с принципите на задължителност, всеоб-
хватност, дефинирани вноски и капиталово
натрупване по индивидуални партиди се съби-
рат пенсионноосигурителните вноски на осигу-
рените лица. Но тези лица не стават членове на
фонда, превръщайки го в ЮЛ с корпоративно
устройство; те не образуват общо събрание и
управителни органи. Именно поради своята
структура  фондът не управлява сам събраните
средства; той не е вид търговско дружество или
кооперация; той се управлява и представлява
от пенсионното дружество. С оглед на така изяс-
нената юридическа конструкция не може да се
говори за ограничаване свободната стопанска
инициатива на фонда като търговски субект.
2. Може да се обсъждат оплакванията през
призмата на конституционните гаранции за
стопанската дейност на управляващото фонда
пенсионноосигурително дружество.
 Законодателят е създал две юридически
лица именно за да отграничи капитала на фон-
да от капитала на управляващото го дружество.
Стопанската дейност на пенсионноосигурител-
ното дружество е да управлява чуждите капита-
ли, от която дейност то получава печалба, фор-
мираща неговия собствен капитал. (Няма преч-
ка със своите капитали пенсионноосигурител-
ното дружество да закупува имоти, които лич-
но да ползва.)
Същевременно стопанската дейност на пен-
сионноосигурителното дружество е поставена
в законови рамки. Изчерпателно са изброени
инвестиционните инструменти, чрез които пен-
сионното дружество може и трябва да управля-
ва капитала на фонда, и това са: държавни цен-
ни книжа—50 %, общински облигации, банко-
ви депозити, ипотечни облигации, деривати на
ценни книжа—чл. 176, ал. 1 КСО.  На седмо и
последно място в допустимите финансови инс-
трументи за управляване на капитала на фонда
е посочено закупуване на инвестиционни имо-
ти,  и то до 5 % от капитала на фонда. Инвести-
ционният имот се придобива със средства, пред-
ставляващи част от задължителните вноски на
осигурените в пенсионния фонд лица, единст-
вено за увеличаване доходността на фонда чрез
отдаването му под наем на други стопански
субекти и последващо разпределение на печал-
бата по личните партиди на осигурените, за
постигане на гарантирана от закона минимал-
на доходност. Както има забрана активите на
фонда да се инвестират в ценни книжа, издаде-
ни от управляващото го пенсионно дружество
(чл. 177, ал. 1, т. 2 КСО), така има забрана дру-
гият финансов инструмент—инвестиционните
имоти, да се използват за нужди на дружество-
то, което ги управлява. (Няма забрана инвести-
ционните имоти да се отдават под наем на тре-
ти лица; напротив, те са закупени с тази цел.)
Следователно стопанската дейност на пен-
сионното дружество е законово ограничена чрез
лимитативното изброяване на инвестиционни-
те инструменти, с които ще се преследва доход-
ност в управлението на капитала на фондовете
и чрез  гарантиране на отделеност на интереси-
те на фонда и на пенсионното дружество при
използване на всеки от предвидените инвести-
ционни инструменти.
Така очертаното законодателно решение на
рамката, в която пенсионноосигурителното
дружество може да упражни прогласената от
чл. 19, ал. 1 свободна стопанска инициатива, е
продиктувано от наличие на достатъчно сери-
озни и основателни причини. И това е консти-
туционната защита на правото на всеки граж-
данин на обществено осигуряване—чл. 51, ал. 1
от Конституцията. Създаване на разгърната
законодателна уредба именно с оглед конкрет-
ната реализация на това право е задача на дър-
жавата. Посочено сред основните права на граж-
даните, правото на обществено осигуряване е
ценност от по-висш порядък, която приоритет-
но следва да бъде защитена и което налага дър-
жавното регулиране и контрола спрямо дейно-
стта на пенсионноосигурителните фондове с цел
охраняване  интересите на осигурените в тях
лица. Правото на свободна стопанска инициа-
тива няма абсолютен характер, практиката на
КС е постоянна—решение № 6/97 г. по к.д. № 32/
96 г., решение № 12/97 г. по к.д. № 6/97 г., реше-
ние № 5/2000 г.  по к.д. № 4/2000 г.
Така посочената законова уредба на стопан-
ската дейност на пенсионноосигурителните
дружества е в съответствие и с изрично пред-
виденото  в чл. 19, ал. 2 от Конституцията га-
рантиране еднаквите правни условия на сто-
панска дейност с оглед защита на потребите-
лите, каквито несъмнено са осигуряващите се
лица в пенсионните фондове, предмет на об-
съждане. Законовото ограничение засяга една
твърде малка част от съконтрахентите на пен-
сионноосигурителното дружество—него само-
то и свързани с него лица, и то само в един от
възможните 7 механизма за управляване на ка-
питала на фонда, което спрямо защитавания с
тази мярка обществен интерес накланя вез-