Държавен вестник, бр. 112, 2002 г., стр. 10

С Т Р .  10
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  112
на Конституцията и ПОДНС. Този текст от
Конституцията очертава нормативната рамка,
в която Народното събрание се конституира и
функционира.
При осъществяването на своята дейност
Народното събрание се подпомага от парламен-
тарни комисии, които могат да бъдат постоян-
ни и временни. Комисиите имат характера на
помощни органи на народното представител-
ство—чл. 79, ал. 2 от Конституцията.
Конституционният законодател е предвидил,
че тези комисии се избират от Народното съб-
рание—чл. 79, ал. 1 от Конституцията.
Буквалното тълкуване на тази конституци-
онна норма показва, че закрепеното в нея пра-
вомощие досежно избора на постоянни и вре-
менни комисии като помощни органи на На-
родното събрание се вменява единствено и само
на Народното събрание. Това конституционно
правомощие на Народното събрание намира
както своето логическо развитие, а така също и
нормативна основа в глава пета на ПОДНС.
Народното събрание избира членовете на
процесните комисии от своя състав, т.е. члено-
вете на тези комисии се избират от всичките
240 народни представители. Или, народното
представителство има задължението да избере
членовете на тези комисии от целия състав, а
не да избере всички народни представители за
членове на тези комисии.
Изборът на членовете на постоянните и вре-
менните комисии се извършва от Народното
събрание, като редът и условията на този избор
се определят от самото Народно събрание чрез
приетия от него правилник, който има силата
на нормативен акт.
Предмет на искането е да се установи про-
тивоконституционността на конкретни реше-
ния на Народното събрание, а не на норми от
Правилника за организацията и дейността на
Народното събрание.
Твърдението на искателите, че конституци-
онният принцип за така наречения “свободен
мандат” на всеки народен представител, възве-
ден в чл. 67, ал. 1 от Конституцията, обуславя и
възможността му за задължително членство в
постоянна или временна комисия, е конститу-
ционно необосновано.
Това е така, защото участието на народен
представител в работата на Народното събра-
ние не може да се идентифицира и с участието
му в постоянна или временна комисия. Както се
посочи и по-горе, процесните комисии са помощ-
ни органи на народното представителство. Те не
заместват Народното събрание, а само подпо-
магат неговата дейност, като подготвят проекти
за закони, решения, декларации и обръщения.
Конституционният режим на парламентар-
ните комисии е уреден в чл. 79, 80 и 83 от Кон-
ституцията. Конституционните текстове досеж-
но избора на членове в постоянните и времен-
ните комисии, както и по отношение на вида,
броя и съставите на тези комисии намират за-
коново развитие в нормите на ПОДНС.
Народното събрание избира от своя състав
постоянни и временни комисии, но самото ре-
шение за избора на членове на тези комисии е
рамкирано от Правилника за организацията и
дейността на Народното събрание (ПОДНС),
който е задължителен за всички народни пред-
ставители.
Решенията не противоречат на разпоредби-
те на чл. 67, ал. 1 и 2 и чл. 84 от Конституцията
на Република България.
Необосновано е твърдението на искателите,
че с решенията, с които са освободени петима-
та народни представители от членство в посо-
чените парламентарни комисии, се нарушава
техният “свободен мандат” (чл. 67, ал. 1 от Кон-
ституцията), тъй като в Конституцията не съ-
ществува задължение за Народното събрание
народният представител да бъде избиран за член
на постоянна или временна комисия. Разпоред-
бата на чл. 67, ал. 2 от Конституцията е неотно-
сима към настоящия спор.
По отношение твърдението, че с процесните
решения се нарушава разпоредбата на чл. 84 от
Конституцията, същото е несъстоятелно. Няма
никаква пречка освободените от членство в пос-
тоянните комисии народни представители да
участват както в работата на Народното събра-
ние, а така също и в работата на тези комисии.
Народните представители Елка Панчова
Анастасова, Сийка Недялкова Димовска, Над-
ка Радева Пангарова, Владимир Иванов Димит-
ров и Стела Димитрова Ангелова-Банкова са
депозирали писмени становища, като молят
процесните 8 решения на Народното събрание,
с които са освободени като членове на посоче-
ните парламентарни комисии, да бъдат отме-
нени като противоконституционни.
Становищата им се свеждат до излагане на
съображения, че процесните решения не съот-
ветстват на принципите на Конституцията и
изискванията на чл. 20 ПОДНС. Те огранича-
ват техните права като народни представители
в законодателния процес. Недопускането на
народни представители в състава на постоян-
ните комисии поради обстоятелството, че са
напуснали съответна парламентарна група, няма
законово и конституционно основание и по
същество това е акт на политическа репресия.
Народният представител разполага със свобо-
ден депутатски мандат и веднъж получил депу-
татски статут, той се ползва от всички възмож-
ности, които му дава свободният мандат. С
процесните решения се ограничават правата на
независимите народни представители.
И петимата народни представители се при-
съединяват към мотивите и аргументите, съ-
държащи се в искането.
Конституционният съд обсъди изложените
в искането доводи и становищата на заинтере-
суваните страни и за да се произнесе, взе пред-
вид следното:
1. Съгласно разпоредбата на чл. 73 от Кон-
ституцията организацията и дейността на На-
родното събрание се осъществяват въз основа