Държавен вестник, бр. 61, 2014 г., стр. 73

БРОЙ  61	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  73  
дължително тълкуване на чл. 120, ал. 2 във 
връзка с чл. 56 и 57 от Конституцията на 
Република България, с четири тълкувателни 
питания; установяване, изцяло или частично, 
на противоконституционност на 25 разпоредби 
от Закона да управление на отпадъците (обн., 
ДВ, бр. 53 от 13 юли 2012 г.; изм., бр. 66 от 26 
юли 2013 г.; ЗУО); произнасяне за частично 
несъответствие на чл. 82, ал. 2 от закона с 
Договора за функциониране на Европейския 
съюз (обн., ОВ, бр. 115 от 9 май 2008 г.), по 
който България е страна.
Производството е по чл. 149, ал. 1, т. 1, 2 и 
4 от Конституцията на Република България.
С определение от 25 април 2013 г. за раз­
глеждане по същество е допуснато искането:
а. за задължително тълкуване на чл. 120, 
ал. 2 от Конституцията на Република България 
по питането съществуват ли конституционни 
ограничения за законодателя относно прие­
мането на закони, изключващи обжалването 
на административни актове;
б. за установяване на противоконституцион­
ност на чл. 77, ал. 2; чл. 80, ал. 4; чл. 93, ал. 2; 
чл. 108, изр. 2; чл. 129, ал. 5, изр. 2; чл. 82, 
ал. 6; чл. 82, ал. 8; чл. 39, ал. 3; чл. 19, ал. 3, 
т. 11 относно думите „с население, по-голямо 
от 10 000 жители на територията на общината, 
и при необходимост в други населени места“; 
чл. 19, ал. 5; чл. 19, ал. 3, т. 7 относно думите 
„организирането на дейностите по разделно 
събиране на масово разпространени отпадъ­
ци“; чл. 33, ал. 3; чл. 33, ал. 4 относно думите 
„в населените места по ал. 1“; чл. 38, ал. 4; 
чл. 75, ал. 2, т. 3; чл. 145, ал. 1, т. 11; чл. 22, 
ал. 1 относно думата „условията“; чл. 22, ал. 2 
относно думите „условията за регистрацията на 
площадките, както и условията за предаване 
на отпадъци на площадките по чл. 19, ал. 3, 
т. 11“; чл. 82, ал. 9 относно думата „условия­
та“; чл. 69, ал. 2 относно думите „към заяв­
лението по чл. 68“; чл. 88, ал. 2, т. 4; чл. 90, 
ал. 6; чл. 91, ал. 1, т. 1; чл. 91, ал. 1, т. 2 и 
чл. 91, ал. 2, т. 3 от Закона за управление на 
отпадъците;
в. за произнасяне за несъответствие на 
чл. 82, ал. 2 от Закона за управление на от­
падъците относно думите „съдебна регистра­
ция в Република България“ и от „Българска 
народна банка“ с Договора за функциониране 
на Европейския съюз (ДФЕС), по който Бъл­
гария е страна.
Със същото определение и с определение 
от 23 май 2013 г. като заинтересувани страни 
са конституирани президентът на Република 
България, Министерският съвет, Върховният 
касационен съд, Върховният административен 
съд, главният прокурор, министърът на околна­
та среда и водите, омбудсманът на Република 
България, Висшият адвокатски съвет, Нацио­
налното сдружение на общините в Република 
България, Съюзът на юристите в България, 
Съюзът на съдиите в България, Българският 
хелзинкски комитет, Фондация „Български 
адвокати за правата на човека“, Фондация 
„Асоциация за европейска интеграция и права 
на човека“, Българската стопанска камара, 
Асоциацията на рециклиращата индустрия, 
Българската асоциация на металургичната 
индустрия, Българската браншова камара 
„Феникс ресурс“, Синдикалната федерация 
„Металици“ към Конфедерацията на незави­
симите синдикати, Центърът за изследване 
на демокрацията, Институтът за пазарна 
икономика, Институтът за модерна политика 
и Българската асоциация по рециклиране.
С определение от 10 юли 2014 г. тълкува­
телното искане е отделено за самостоятелно 
разглеждане, поради което предмет на реше­
нието са само останалите искания.
І. 1. В искането се твърди, че чл. 77, ал. 2, 
чл. 80, ал. 4, чл. 93, ал. 2, чл. 108, изр. 2 и 
чл. 129, ал. 5, изр. 2 ЗУО нарушават чл. 120 
и чл. 56 във връзка с чл. 4, ал. 1 и чл. 8 от 
Конституцията, тъй като с допуснатото с тях 
предварително изпълнение налагат върху 
предприятията несъразмерни спрямо целта на 
административните актове затруднения, които 
биха довели до разстройване на дейността им 
до степен на ликвидация; предварителното 
изпълнение е практически необжалваемо, 
без при това срещу „анулираното“ право на 
защита да стои приоритетен „особено значим, 
общовалиден, универсален и затова отнап­
ред законоустановим интерес или ценност“; 
допускането на предварително изпълнение 
създава условия за злоупотреба с права и 
корупция; защитата по чл. 166, ал. 4 от Ад­
министративнопроцесуалния кодекс (АПК) 
срещу допуснатото от закона предварително 
изпълнение не е равностойна на защитата сре­
щу предварителното изпълнение, разпоредено 
от административния орган по чл. 60 АПК.
2. Освен съображенията относно пред­
варителното изпълнение, важащи за чл. 82, 
ал. 6 ЗУО, вносителите на искането смятат, 
че ал. 8 от този член противоречи на чл. 57, 
ал. 1 от Конституцията и на чл. 1 от Първи 
допълнителен протокол към Конвенцията 
за защита на правата на човека и основните 
свободи (ратифицирана от Народното съ­
брание със закон, обн., ДВ, бр. 66 от 1992 г.; 
посл. изм., бр. 38 от 2010 г.) поради това, че 
не предвижда връщане на гражданските пло­
дове на усвоената гаранция от отнемането до 
връщането є, с което се накърнява правото 
на собственост в нарушение на принципа на 
правовата държава по чл. 4, ал. 1 от Консти­
туцията на Република България, изключващ 
според тях „неоснователното обогатяване ..., 
особено когато е предвидено със закон“.
3. Според искането чл. 39, ал. 3 ЗУО про­
тиворечи на чл. 4, ал. 1, чл. 17, ал. 1, 3 и 5, 
чл. 19, ал. 2 и чл. 55 от Конституцията. Задъл­