Държавен вестник, бр. 12, 2024 г., стр. 38

СТР.  38	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  12
ВЪРХОВЕН 
АДМИНИСТРАТИВЕН СЪД
РЕШЕНИЕ № 3799 
от 10 април 2023 г.
по административно дело № 13382 от 2020 г.
Върховният административен съд на Репуб­
лика България – второ отделение, в съдебно 
заседание на единадесети април две хиляди и 
двадесет и втора година в състав: председател: 
Таня Радкова, членове: Анелия Ананиева, 
Мартин Аврамов, при секретар Венета Ва-
силева и с участието на прокурора Симона 
Попова изслуша докладваното от съдията 
Мартин Аврамов по административно дело 
№ 13382/2020 г. 
Производството е по реда на чл. 185 – 196 
от Административнопроцесуалния кодекс.
Образувано е по жалба на „Овергаз Мре-
жи“ – АД, срещу чл. 25 от Наредба № 2 от 
19 март 2013 г. за регулиране на цените на 
природния газ, приета от Държавната комисия 
за енергийно и водно регулиране (понастоящем 
Комисия за енергийно и водно регулиране).
Искането на оспорващия е за обявяването 
на разпоредбата за нищожна или при усло-
вията на евентуалност – за нейната отмяна 
като незаконосъобразна.
Ответникът – Комисията за енергийно и 
водно регулиране, е на становище за неосно-
вателност на жалбата.
Прокурорът от Върховната администра-
тивна прокуратура дава заключение, че ос-
порената разпоредба следва да бъде отменена 
като незаконосъобразна.
Жалбата е допустима.
В качеството си на носител на лицензии за 
разпределение и снабдяване с природен газ от 
краен снабдител на определени територии в 
Република България „Овергаз Мрежи“ – АД, 
е адресат на наредбата и притежава интерес 
по смисъла на чл. 186, ал. 1 АПК, обуславящ 
правото му да оспори подзаконовия норма-
тивен акт или отделни негови разпоредби. 
Възможността за оспорване на подзаконовите 
нормативни актове е без ограничение във 
времето – чл. 187, ал. 1 АПК.
Разгледана по същество, жалбата е частично 
основателна.
I. В частта относно чл. 25, ал. 2, т. 3 от 
Наредбата оспорването е основателно по съоб­
раженията за нарушаване с разпоредбата на 
принципите, установени в чл. 23, т. 4, чл. 31, 
т. 1 и 4 от Закона за енергетиката.
1. Разпоредбата се намира в глава трета 
от Наредбата, озаглавена „Изменение на це-
ните при основните методи на регулиране“. 
Член 25, ал. 2 допуска възможността при ре-
гулиране на цените чрез методите на ценово 
регулиране по чл. 3, ал. 2, т. 2 да се извършат 
годишни корекции, изброени в т. 1, 2 и 3.  
В актуалната є редакция т. 3 е със следното 
съдържание: „3. (изм. – ДВ, бр. 105 от 2016 г., 
в сила от 30.12.2016 г.) със стойността на раз-
ликата между прогнозираните и отчетените 
инвестиции на основата на достоверни данни 
за нетекущите активи по видове дейности 
съгласно представените отчети и/или извър-
шена проверка“.
2. Оспорването на чл. 25 всъщност се кон-
центрира до правилото на ал. 2, т. 3 от текста. 
Тезата на дружеството е за незаконосъобразно 
обвързване на актуализацията на цените на 
природния газ от стойността на разликата 
между прогнозираните и отчетените инвес-
тиции, без да се взема предвид критерият 
„недовзет/надвзет приход“, отчитащ всички 
ценообразуващи елементи, който е бил пред-
виден в Наредбата за регулиране на цените на 
природния газ от 2004 г., отменена през 2013 г.
Непълнотата на уредбата сама по себе 
си не представлява основание за отмяна на 
нормативния акт или отделна разпоредба от 
него, а отмяната на действаща разпоредба не е 
правен способ за преодоляване на липсващата 
регламентация. Ако обаче приетата разпоредба 
не отговаря на изискванията към дължимото 
є според закона съдържание, както е в случая, 
тогава пропускът да се предвидят определени 
правила е приравним на несъответствие с акт 
от по-висока степен, предпоставящо отмяната 
на разпоредбата – чл. 15, ал. 1 от Закона за 
нормативните актове. В този съдържателен 
аспект трябва да се преценява основателността 
на оспорването.
3. Областта на правно регулиране налага 
използването на специални знания от област­
та на икономиката – чл. 195, ал. 1 ГПК във 
връзка с чл. 144 АПК.
По делото са приети две съдебно-икономи-
чески експертизи. При оценката на първата от 
тях – чл. 202 ГПК във връзка с чл. 144 АПК, 
мотивирано оспорена от жалбоподателя, вещо-
то лице е направило собствена интерпретация 
на поставените от оспорващия и възложени 
от съда въпроси, липсва необходимото съот-
ветствие между формулировката на въпросите 
и дадените отговори, които не са и конкрети-
зирани в степента, позволяваща формирането 
на категорични фактически изводи.
Съдът кредитира заключението на втората 
СИЕ, изготвена от вещото лице А. Факалий-
ска-Пендичева. То е прието без оспорване от 
страните и с него е даден конкретен, ясен и 
разбираем отговор на поставените въпроси. 
Констатациите на тази експертиза ще бъдат 
взети предвид от съда при разрешаването 
на спора, респ. позоваването на СИЕ ще се 
отнася към нея.
4. При изпълнение на правомощията си 
за ценово регулиране КЕВР се ръководи от 
принципа цените да са основани на обективни 
критерии – чл. 31, т. 1 ЗЕ.
Логиката, стояща в основата на принципа, е 
икономическа. Цената е функция от проявле-