Държавен вестник, бр. 93, 2021 г., стр. 21

БРОЙ  93	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  21  
два милиона или над 1/4 от населението си 
след 1989 г.). В доклада на ООН „Застаряване 
на световното население 2009 г.“ България е 
поставена сред десетте страни с най-бързо 
застаряващо население в света. Демограф-
ският проблем има и европейски измерения 
и поради това следва да бъде разглеждан и в 
общоевропейски и Съюзен контекст – според 
Резолюция на Европейския парламент от 7 юли 
2021 г. относно остаряването на стария кон-
тинент – възможности и предизвикателства, 
свързани с политиката за периода след 2020 г. 
в сферата на застаряването на населението, 
броят на жителите на ЕС намалява и тази 
демографска тенденция „оказва сериозно 
отрицателно въздействие върху социалното, 
икономическото и териториалното сближаване 
на ЕС“, поради което „е важно ЕС да включи 
демографските аспекти във всички свои поли-
тики“ (противното на практика би поставило 
под въпрос обективираното в преамбюла на 
ХОПЕС адресиране на основните права на 
ЕС към „бъдещите поколения“). Посочената 
причина, която отчетливо характеризира ак-
туалното обществено развитие на страната и 
намира отражение в обществените нагласи, 
оценки и тревоги за бъдещето на нацията, е 
допълнителен аргумент съдът да не намира 
„обществена потребност и социална оправ-
даност“ (по смисъла на цитираното по-горе 
Решение № 3 от 2020 г. по к.д. № 5/2019 г.) за 
преосмисляне на установеното в практиката 
му възприемане на конституционното понятие 
„пол“ с неговото биологично съдържание.
По гореизброените причини съдът намира, 
че разглеждането на понятието „пол“ в контек­
ста на историческата и духовната традиция, 
формирала ценностните разбирания на бъл-
гарското общество, които именно са вградени 
в действащата Конституция като основа за 
правовия ред в държавата, води до извода, 
че конституционният законодател е вложил 
в това понятие разбирането си единствено 
за неговия биологичен смисъл, при който 
полът се определя от генетични фактори, 
наследени от родителите, и обуславя репро-
дуктивното поведение на индивидите. Да се 
приеме обратното би означавало по същество 
Конституционният съд по тълкувателен път да 
подмени съдържанието на конституционния 
термин „пол“, който биологически се определя 
още към момента на зачеването, с „полова 
ориентация“, т.е. с понятие, което по своята 
същност е социално конструирано и е свързано 
с вътрешното усещане на човека за полова 
принадлежност независимо от биологичните 
му белези. Необходимо е да се съобрази, че 
въпросът по какъв начин следва да се уреди 
правният статус на транссексуалните лица се 
основава на научна преценка в повече от една 
област на познанието (биология, медицина, 
психология, социология, етика, право), във 
връзка с което съдът няма основание да отстъ-
пи от установеното в практиката си (Решение 
№ 14 от 2000 г. по к.д. № 12/2000 г., Решение 
№ 1 от 2005 г. по к.д. № 8/2004 г.) разбиране, 
че единствено законодателят е компетентен 
да прецени доколко ще съобрази приемани-
те от него актове с едни или други научни 
виждания в определена материя. Това е така 
още повече, като се има предвид, че според 
представените по делото становища и прав-
ни мнения в науката не е налице консенсус 
относно липсата на вредоносни за здравето 
и психиката на младите хора последици при 
предприемане на процедури и интервенции, 
обусловени от юридическото признаване на 
възможността за самоопределяне на пола.
Без да се оспорва наличието на разбирания 
в обществото и на становища в някои научни 
области, според които съвременното обяс-
нение на понятието „пол“ включва не само 
биологични, но и социални, психологически и 
културни измерения, следва да се подчертае, 
че в настоящото дело Конституционният съд 
предвид тълкувателната си компетентност по 
чл. 149, ал. 1, т. 1 изяснява това понятие не 
изобщо, а единствено съобразно смисъла му 
според действащата Конституция, чиято ре-
левантна към това понятие уредба е свързана 
конкретно с брака и семейството и отразява 
трайно закрепените в българското общество 
ценностни представи за тях.
Съдът също така отчита обективното съ-
ществуване на социални групи, при които е 
налице несъответствие между анатомичния 
пол и половата идентичност, предприели или 
не медицински преход за приспособяване на 
анатомичните си характеристики към вътреш-
ното си усещане за полова принадлежност, 
както и се отнася с разбиране към вътреш-
ната им потребност да получат юридическо 
признание на половата си самоопределеност с 
цел преодоляване на изпитваните от тях зат­
руднения и неудобства от правно и житейско 
естество, отразяващи се на тяхната социална 
адаптация и качеството им на живот. Как-
то вече беше посочено по-горе, правото на 
тези лица да се самоопределят към един или 
друг пол и съобразно това да се изявяват и 
общуват в социалния си живот не може да 
се поставя под съмнение и е защитено както 
от чл. 8 КЗПЧОС, така и от чл. 4, ал. 2 от 
Конституцията, гарантиращи достойнството 
и свободата на личността като ценности от 
най-висш ранг. Независимо от това, като се 
има предвид всичко гореизложено, съдът 
подчертава, че принципите и разпоредбите на 
действащата Конституция не позволяват да се 
изведе позитивно задължение на държавата 
да зачете правно самоопределянето на лицата 
към пол, различен от биологичния, тъй като