Държавен вестник, бр. 62, 2013 г., стр. 6

СТР.  6	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  62
на разходите по извършване на услугата (вж. 
Решение № 9 от 20.06.1996 г. по к. д. № 9 от 
1996 г., Решение № 11 от 1.07.2003 г. по к. д. 
№ 9 от 2003 г., Решение № 10 от 26.06.2003 г. 
по к. д. № 12 от 2003 г.). 
За всяка отделна услуга и дейност следва да 
се определя заплащането на една такса. Само 
когато отделните дейности по предоставянето 
на една услуга са ясно разграничени една от 
друга и обособени, е допустимо определянето 
на няколко отделни такси за всяка една от 
обособените части. Законодателят определя 
вида на таксите и принципите, по които се 
определя размерът им от съответните дър-
жавни и общински органи едностранно с 
властнически актове. Поради това отноше-
нията между тези органи, от една страна, и 
юридическите лица и гражданите, от друга 
страна, като ползватели на дейности и услуги 
имат административноправен режим. Таксите 
по правило постъпват в приход на държавния 
бюджет в широкия смисъл на думата, тъй 
като се предоставят от държавни и общински 
органи, от учреждения и организации, които 
се финансират от бюджета, и от органите 
на съдебната власт (чл. 1 от Закона за дър-
жавните такси – обн., ДВ, бр. 104 от 1951 г.; 
последно изм., бр. 82 от 2009 г.). По изклю-
чение таксите могат да постъпват в бюджета 
на предприятие, на което са възложени за 
изпълнение държавни функции, когато услу-
гата или дейността е възложена за извършва-
не на него и таксата подпомага издръжката 
му. В случая чл. 28, ал. 4 ЗЛОД предвижда 
всички събрани такси по чл. 28, ал. 2 ЗЛОД 
да постъпват в бюджета на Изпълнителната 
агенция по горите, която от името на минис-
търа на земеделието и храните контролира 
придобиването и упражняването на правото 
на лов (чл. 14, т. 3 ЗЛОД), и се разходват за 
финансиране на дейностите по управление, 
стопанисване, опазване и охрана на дивеча. 
Същевременно управлението на горските те-
ритории, които са държавна собственост и не 
са предоставени на ведомства или юридически 
лица, се осъществява съгласно чл. 163 и 164 
ЗГ от държавни предприятия с двустепенна 
структура, включваща централно управление и 
териториални поделения – държавните горски 
стопанства и държавните ловни стопанства. 
Съгласно чл. 163, ал. 2 ЗГ те са юридически 
лица със статут на държавни предприятия 
по чл. 62, ал. 3 от Търговския закон, чието 
имущество се състои от имущество, предос-
тавено от държавата, и имущество, придобито 
в резултат на дейността им.
При приемане на оспорената разпоредба на 
чл. 28, ал. 5 ЗЛОД е спазена и практиката на 
Конституционния съд, застъпена в Решение 
№ 10 от 26.06.2003 г. по к. д. № 12 от 2003 г., 
Решение № 11 от 1.07.2003 г. по к. д. № 9 от 
2003 г., Решение № 11 от 5.10.2010 г. по к. д. 
№ 13 от 2010 г., таксите да се установяват от 
Народното събрание със закон, а определянето 
на размера им да се извършва от изпълни-
телната власт с подзаконов нормативен акт. 
Конституционният съд счита, че след като 
предоставяните на гражданите услуги, за ко-
ито те дължат съответните такси, са уредени 
в чл. 28, ал. 2 ЗЛОД, е недопустимо повтор-
но с оспорената разпоредба на чл. 28, ал. 5 
ЗЛОД да се предвижда допълнителна такса 
„административна услуга“, чието съдържа-
ние не е описано, а таксата е свързана само 
с предоставянето на услугите по издаване и 
заверка на билети за лов. Установените услуги 
в чл. 28, ал. 2 ЗЛОД съставляват именно из-
вършване от името на държавата на действия 
по еднократното издаване на билети за лов 
на гражданите и по ежегодната им заверка, 
включително извършване на действия по 
удостоверяване предоставянето на услугите. 
Поради това срещу предвидената нова вече 
наречена изрично „административна услуга“ 
гражданите не получават никакви насрещни 
действия или услуги. Съдът констатира и че за 
предоставянето на услугите издаване на билет 
за лов и заверка на билет за лов, които са 
различни по естеството си, от Министерския 
съвет са определени съществено различава-
щи се по размер такси, докато за „админи-
стративната услуга“, която е „насложена“ от 
законодателя върху двете услуги по чл. 28, 
ал. 2 ЗЛОД, е определена еднаква по размер 
такса. Не на последно място заплащането на 
„административната услуга“ по издаване и 
заверка на билети за лов е въведено само за 
българските граждани, а не и за чужденците, 
дългосрочно и краткосрочно пребиваващи в 
Република България, и за представителите 
на дипломатическите мисии, които също 
заплащат съответните такси за издаване и за 
заверка на билети за лов.
Съдът намира, че под формата на въвежда-
не в Закона за лова и опазване на дивеча на 
нова такса за самостоятелна услуга, наречена 
„административна услуга“, държавата въвежда 
ново финансово задължение на гражданите, 
без те да получават срещу него някаква нова 
услуга или действие. Подобно законодателно 
разрешение създава прецедент в установява-
нето на такси за услуги и дейности, които 
не притежават качеството на такива, и дава 
възможност в бъдеще и към други установени 
в закон услуги да се добавят и „администра-
тивни услуги“.
Дефиниция на понятието „административна 
услуга“ се съдържа в § 1, т. 2 от допълнител-
ните разпоредби на Закона за администра-
цията (обн., ДВ, бр. 130 от 1998 г.; последно 
изм., бр. 24 от 2010 г.) и то включва издаване 
на индивидуални административни актове, с 
които се удостоверяват факти с правно зна-
чение или се признава или отрича съществу-
ването на права и задължения, извършване 
на други административни действия, които 
представляват законен интерес за гражданин 
или юридическо лице, консултациите относно