Държавен вестник, бр. 101, 2020 г., стр. 16

СТР.  16	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  101
време и чувствителна информация за кон-
кретното здравословно състояние на дадено 
лице, която не следва да става обществено 
достояние без негово съгласие. 
Налице е непропорционален характер на 
предвидения от законодателя и относим към 
конкретната хипотеза, уредена от чл. 251б, 
ал. 2, изречение 3 ЗЕС, общ шестмесечен 
срок, приложим за всички случаи, налагащи 
запазване на трафични данни, независимо 
от вида на данните, специфичния кръг за-
сегнати лица и независимо от особеностите 
на целите, за които тези данни се съхраня-
ват. Дефинираната специална цел – прину-
дителното изпълнение на задължителната 
изолация и болнично лечение на лица по 
чл. 61 ЗЗ, които са отказали или не изпъл-
няват задължителната изолация и лечение, 
налага строго отграничаване както на ли-
цата, спрямо които е приложима, така и 
определяне на необходим и подходящ срок, 
съобразен с особеностите на предвидените 
в чл. 61 ЗЗ случаи. 
Неприемлив е законодателен подход, при 
който към обща регламентация се включва 
чрез препращане и такава, която има пред-
мет, чието естество изисква самостоятелна, 
отделна уредба, предполагаща съобразяване 
с неговата специфика.
В случая общото и неизбирателно запаз-
ване на трафични данни по отношение на 
всички лица за срок от половин година при 
неотчитане особеностите на конкретните 
медицински цели, засягащи само определен, 
ограничен кръг лица и постижими в срокове, 
далеч по-кратки от шест месеца, е конститу-
ционно нетърпимо, защото влиза в колизия 
с принципа на пропорционалност като из-
мерение на правовата държава – ефектът на 
ползата за приоритетно защитени интереси 
на обществото трябва да е пропорционален 
на негативните последици за статуса на 
субектите на ограничаваното право. Така 
определеният от законодателя срок се явява 
несъразмерно дълъг, а кръгът лица, чиито 
трафични данни подлежат на съхранение и 
достъп – прекалено обширен, чувствително 
надхвърлящи строго необходимото за пости-
гане на изброените по-горе медицински цели.
Посредством достъпа до натрупаната в 
продължение на шест месеца база данни 
за лицата, ползващи електронни услуги, 
незабавно и без ясни нормативни критерии 
за съдържанието на мотивите за исканите 
данни, които впоследствие се излагат пред 
съда, за оправомощените структури на МВР се 
открива просторен информационен хоризонт, 
който им позволява не просто да локализират 
лицето, което не изпълнява задължителна 
изолация и болнично лечение, но както беше 
посочено вече, да узнаят трайните, обичай-
ните и инцидентните му прояви, а също и 
да систематизират по различни критерии 
местата, които посещава трайно, често, рядко 
или инцидентно, както и неговите контакти 
с други лица. 
Незабавният достъп на органите на МВР 
до трафични данни в конкретната хипотеза 
без изискване за представяне на доказател-
ства за наложителност на принудително 
изпълнение на предписана от здравни органи 
задължителна изолация или лечение, както и 
отсъствието на нормативни изисквания към 
мотивите, обусловили искането, препятства 
извършването на правилна преценка от съда, 
включително за законосъобразност и осно-
вателност, и би повлияло на ефективността 
на последващия съдебен контрол. 
Всяко ограничаване на правата на граж-
даните трябва да бъде достатъчно точно, 
съответстващо на обстоятелствата за вме-
шателство и да осигурява силни и надеждни 
защитни средства срещу евентуална злоу-
потреба. Тоталното превантивно събиране 
на трафични данни за местоположение без 
точни критерии за начало и край на пред-
писани от здравните власти задължителни 
здравни мерки – задължителна изолация и 
лечение на определени заразни болести по 
чл. 61 ЗЗ на конкретни диагностицирани 
лица, за които се твърди, че не изпълняват 
тези предписания, представлява сериозно, 
непропорционално навлизане в правото на 
неприкосновеност на личния живот и защита 
на личните данни. 
Включването в чл. 251б, ал. 2, изрече- 
ние 3 ЗЕС на тази хипотеза, имаща своя спе-
цифична цел, посочена в чл. 215 във връзка с 
чл. 61 ЗЗ, наравно с другите две съществуващи 
законодателни разрешения, и подчиняването 
є на общите правила в чл. 251б, ал. 1 ЗЕС 
не отчита формулираната по-горе особе-
ност. След като оспорваните допълнения в 
ЗЕС, макар и приети по повод възникнало 
извънредно положение и епидемична об-
становка, се прилагат не само за периода 
на извънредното положение, а остават да 
действат постоянно, веднъж инкорпорирани 
в закона, е следвало да се съобрази специ-
фиката на въведените ограничителни мерки 
по повод инфекциозни заболявания, които 
се характеризират с начало, карантинен пе-
риод, задължителна изолация и/или лечение 
и край, определени по строги правила чрез 
медицински дейности и документи, издавани 
от здравни органи за всеки отделен случай. 
Единствено тези обстоятелства биха могли 
да служат за отправна точка при изработване 
на критерий за определяне на необходимия 
и подходящ период на достъп от органите на