Държавен вестник, бр. 42, 2005 г., стр. 5

Б Р О Й  42
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  5
Призоваване чрез публикация
Чл. 35. (1) Когато страната има известен
адрес в чужбина и е извършен неуспешен опит
за призоваване на този адрес, страната се при-
зовава чрез публикация в неофициалния раздел
на “Държавен вестник”, направена поне един
месец преди датата на заседанието.
(2) Ако въпреки публикацията страната не
се яви на заседанието, съдът є назначава пред-
ставител.
Правна помощ
Чл. 36. (1) Българските органи са длъжни да
оказват правна помощ по искане на чуждите
органи, освен ако изпълнението на искането
противоречи на българския обществен ред.
(2) Исканото действие се извършва според
българското право. По молба на чуждия орган
то може да се извърши според чуждото право,
ако това е съвместимо с българското право.
(3) Когато българските органи търсят прав-
на помощ в чужбина, те могат да поискат дейст-
вието да се извърши според българското право.
Отвод за висящ процес
Чл. 37. Българският съд спира служебно
образуваното пред него дело, ако между същи-
те страни, на същото основание и за същото
искане има по-рано заведен процес пред чуж-
дестранен съд и се очаква, че той ще приключи
в разумен срок с окончателно решение, което
може да бъде признато и изпълнено в Републи-
ка България.
Компетентност по обуславящо правоотношение
Чл. 38. (1) Българският съд взема станови-
ще и по обуславящи изхода на спора правоотно-
шения, дори когато делата за тях не са му под-
ведомствени.
(2) Когато по обуславящото правоотноше-
ние има висящ процес в чужбина, българският
съд може да спре образуваното пред него дело,
ако има основание да се очаква, че чуждестран-
ното решение ще бъде признато в Република
България.
Ч А С Т  Т Р Е Т А
ПРИЛОЖИМО ПРАВО
Г л а в а  ч е т в ъ р т а
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Квалификация
Чл. 39. (1) Когато определянето на прило-
жимото право зависи от квалификацията на
фактическия състав или на отношението, тя се
извършва по българското право.
(2) Когато даден правен институт или прав-
но понятие са неизвестни на българското право
и не могат да бъдат определени чрез тълкуване
по българското право, то за тяхната квалифи-
кация трябва да се вземе предвид чуждото пра-
во, което ги урежда.
(3) При извършване на квалификацията тряб-
ва да се държи сметка за международния еле-
мент в урежданите отношения и за особености-
те на международното частно право.
Препращане
Чл. 40. (1) По смисъла на този кодекс под
право на дадена държава се разбират правните
норми на тази държава, включително стълкно-
вителните є норми, освен ако в този кодекс или
в друг закон е предвидено друго.
(2) Връщането към българското право и
препращането към правото на трета държава
не се допускат относно:
1. правното положение на юридическите
лица и на неперсонифицираните образувания;
2. формата на правните сделки;
3. избора на приложимо право;
4. издръжката;
5. договорните отношения;
6. извъндоговорните отношения.
(3) В случаите по ал. 1, когато препращане-
то се приеме, се прилага българското матери-
ално право, съответно материалното право на
третата държава.
Приложимо право на държава с няколко
правни системи
Чл. 41. (1) Когато държавата, чието право е
определено като приложимо от този кодекс, се
състои от няколко териториални единици с от-
делни правни системи, правото на тази държава
определя коя от тези системи да се приложи.
(2) Когато дадена държава се състои от ня-
колко териториални единици, всяка от които
има собствена правна уредба на договорните и
извъндоговорните отношения, всяка територи-
ална единица ще се смята за отделна държава
при определяне на приложимото право по гла-
ви десета и единадесета.
(3) Когато държавата, чието право е опреде-
лено като приложимо от този кодекс, се състои
от няколко правни системи, приложими за раз-
лични категории лица, правото на тази държа-
ва определя коя от тези системи да се приложи.
(4) Когато правото на държавата по ал. 1 и
3 не съдържа критерии за определяне на при-
ложимата правна система, прилага се прав-
ната система, с която отношението е в най-
тясна връзка.
Промяна на критерия на привързване
Чл. 42. Последващата промяна на обстоятел-
ствата, въз основа на които е определено при-
ложимото право, няма обратно действие.
Установяване съдържанието на чуждото право
Чл. 43. (1) Съдът или друг правоприлагащ
орган установява служебно съдържанието на
чуждото право. Той може да си послужи със
способите, предвидени в международни дого-
вори, да изисква информация от Министерст-
вото на правосъдието или от друг орган, както
и да изисква становища на експерти и специа-
лизирани институти.
(2) Страните могат да представят докумен-
ти, установяващи съдържанието на разпоредби
на чуждото право, на които те основават своите
искания или възражения, или по друг начин да
окажат съдействие на съда или на друг право-
прилагащ орган.