Държавен вестник, бр. 78, 2022 г., стр. 6

СТР.  6	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  78
Р Е Ш И :
С изтичането на срока, за който са избрани, 
главният инспектор и инспекторите в Инспек-
тората към Висшия съдебен съвет изпълняват 
своите функции до избиране от Народното 
събрание на главен инспектор, съответно на 
инспектори.
Конституционно недопустимо е да се пре-
установи автоматично за неопределено време 
дейността на Инспектората към Висшия съдебен 
съвет поради изтичане на срока на пълномо-
щията на главния инспектор и на инспекторите 
и неизбирането от Народното събрание на 
нов състав на Инспектората, осигуряващ му 
функциониране в съответствие с конституци-
онните предписания. Дискреционната власт на 
парламента е лимитирана и обратното подри-
ва демократичния ред под върховенството на 
правото, което е конституционно установено 
по волята на суверена като елемент на фун-
даменталната структура на Основния закон.
Съдиите Атанас Семов, Красимир Влахов 
и Янаки Стоилов са подписали решението с 
особени мнения.
Председател: 
Павлина Панова
ОСОБЕНО МНЕНИЕ 
на съдиите Атанас Семов и Красимир Влахов
по конституционно дело № 7 от 2022 г.
Настоящото особено мнение няма за 
цел да подлага на критика възприетото от 
мнозинството решение относно поставените 
от Пленума на Върховния административен 
съд въпроси и изложените в негова подкрепа 
аргументи, а представлява мотивирано изло-
жение относно начина, по който според нас 
Конституционният съд трябваше да отговори 
на поставения за разрешаване конституционен 
проблем.
Поначало смятаме, че на тълкувателните 
въпроси, уточнени в определението за допус-
кане на искането за разглеждане по същество 
от 17.05.2022 г., следваше да се отговори 
общо, тъй като вторият въпрос (относно 
конституционната допустимост дейността на 
Инспектората към ВСС да се преустанови за 
неопределено време поради неизбиране на 
нови членове на мястото на тези с изтекъл 
мандат) няма самостоятелно значение и не 
поставя отделен конституционен проблем, 
изискващ самостоятелен отговор. По съще-
ство проблемът, пред който сме изправени, 
е свързан единствено с преценката дали от 
общия дух и принципите на Основния закон 
се извежда принцип на непрекъснатост при 
функционирането на Инспектората към Вис-
шия съдебен съвет, по силата на който чле-
новете на органа продължават да изпълняват 
правомощията си след изтичане на мандатите 
им, ако Народното събрание не е избрало 
нови членове. Поддържаме, че решението 
на този проблем изискваше формулиране на 
тълкувателен диспозитив в следния смисъл:
Конституцията не допуска главният инспек-
тор и членовете на Инспектората към Висшия 
съдебен съвет да продължат да изпълняват 
правомощията си след изтичане на мандатите 
им, включително когато Народното събрание 
не е избрало нови на техните места.
Предварително трябва да се направи уго-
ворката, че според нас произнасянето на съда 
по настоящото дело се отнася единствено до 
възможността, респ. наложителността, глав-
ният инспектор и членовете на ИВСС след 
изтичане на техните мандати да продължат 
изпълнението на функциите си, ако не са 
избрани нови членове на техните места, и 
не се отнася за други държавни органи, по 
отношение на които такава хипотеза евенту-
ално би могла да възникне в бъдеще, и които 
при това имат различно място в системата 
на държавните органи и различни функции, 
състав и ред за конституиране. Не приема-
ме, че негласната аналогия с такива органи 
и необходимостта да се обезпечи тяхното 
функциониране в определен бъдещ момент 
следва да предопределя решението по това 
дело, чийто предмет е ясно очертан в тълку-
вателното искане. Затова нататък предлагаме 
подробни съображения в подкрепа на тезата, 
че съдържателната страна на мандата при 
всеки държавен орган е различна, а това е 
от обуславящо значение при преценяване 
на времевия характер на овластяването и 
конкретно относно възможността властни-
ческите функции да се упражняват и след 
изтичане на мандата. 
В настоящото дело съдът е изправен пред 
една изключителна хипотеза, за която Консти-
туцията не предлага решение именно защото 
поради своята изключителност тя надхвърля 
представите и допусканията, с оглед на които е 
създадена конституционната уредба. Опасното 
в случая е в това, че Конституционният съд, по-
емайки отговорност за чуждата безотговорност 
(в случая на Народното събрание), рискува да 
изведе по индуктивен път една тълкувателна 
конструкция – за абсолютна непрекъсваемост 
при функционирането на Инспектората към 
ВСС, а и изобщо на конституционно устано-
вените държавни органи – генерализирането 
на която е в състояние да предизвика повече 
и по-сериозни проблеми от този, който насто-
ящото дело се домогва да разреши. При това 
за целта би се наложило съдът да пренебрегне 
изгражданата си в продължение на десетилетия 
устойчива практика относно властническите 
мандати. Разбира се, при необходимост съдът 
може и трябва да еволюира в разбиранията 
си, но „всяко отклонение от съществуващата 
практика трябва да бъде обосновано и оправ-
дано“ (Решение № 3 от 28.04.2020 г. по к. д. 
№ 5/2019 г.), а настоящият случай не е такъв.
По-долу излагаме съображенията си, 
обосноваващи предложения по-горе отговор