Държавен вестник, бр. 56, 2017 г., стр. 11

БРОЙ  56	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  11  
засегне живота или достойнството на личност-
та, а както се посочи по-горе, не са засегнати 
правата на личността. Оспорените разпоредби 
засягат професионалната сфера на две групи 
служители, без да се променят характерът на 
дейността им и принадлежността им към МВР, 
поради което не противоречат на изведения в 
чл. 4, ал. 2 от Конституцията принцип.
Съдът не споделя разбирането на омбуд-
смана за нарушение на правото на личен 
живот поради засягане на „професионалното 
и социалното самочувствие“ на служителите с 
преобразувани правоотношения. В чл. 32, ал. 1 
от Конституцията е предвидена закрила от 
незаконна намеса в личния и семейния живот 
и от посегателство върху честта, достойнство-
то и доброто име на гражданите. Понятието 
„професионален живот“ е свързано с трудовата 
дейност на човека и смислово е въведено като 
отграничение от личния живот. Действително 
посегателства върху честта, достойнството и 
доброто име на отделни граждани могат да се 
отразят на самочувствието, но в случая оспо-
рените разпоредби нямат за последица подобни 
посегателства. Съдът намира за необходимо 
да подчертае, че държавните служители по 
ЗДСл, както и служителите и работниците по 
КТ не са по-ниско поставена категория граж-
дани и приравняването на част от служители 
от МВР към тях не е обстоятелство, което да 
накърнява самооценката им или оценката на 
обществото за тях.
В заключение разпоредбите на § 69 и 70 
ПЗРЗИДЗМВР с оглед на изложеното са ре-
зултат на целесъобразност на законодателя, 
в чиято компетентност е да прецени по реда 
на кой закон да се уреждат правоотношени-
ята на служителите в МВР, поради което те 
могат да бъдат разглеждани и преценявани 
относно тяхната целесъобразност, но не са 
противоконституционни.
По горните съображения и на основание 
чл. 149, ал. 1, т. 2 от Конституцията съдът
Р Е Ш И :
Отхвърля искането на омбудсмана на 
Република България за установяване на 
противоконституционност на § 69 и 70 от 
преходните и заключителните разпоредби на 
Закона за изменение и допълнение на Закона 
за Министерството на вътрешните работи 
(ДВ, бр. 81 от 14.10.2016 г.). 
Решението е подписано с особено мнение 
на съдията Гроздан Илиев.
Председател: 
Борис Велчев 
ОСОБЕНО МНЕНИЕ
на съдията Гроздан Илиев по конституцион­но 
дело № 1 от 2017 г.
Поддържам разбирането, че искането на 
омбудсмана на Република България за устано-
вяване на противоконституционност на § 69 и 
70 от преходните и заключителните разпоредби 
на Закона за изменение и допълнение на Зако-
на за Министерството на вътрешните работи 
(ЗМВР) (ДВ, бр. 81 от 14 октомври 2016 г.) не 
следва да бъде допуснато за разглеждане по 
същество по следните съображения:
Процесуалната легитимация на органа, 
компетентен да инициира производство по 
чл. 149, ал. 1, т. 2 от Конституцията, е пред-
поставка за допустимост на искането, каквато 
в случая не е налице.
С третата поправка на Конституцията (ЗИД 
на КРБ, ДВ, бр. 27 от 2006 г.) омбудсманът бе 
включен в кръга на субектите, които могат да 
сезират Конституционния съд. За разлика от 
органите по чл. 150, ал. 1 от Конституцията, 
които разполагат с обща компетентност, 
омбудсманът разполага с ограничени пра-
вомощия да предизвика производство пред 
Конституционния съд. Съгласно чл. 150, ал. 3 
от Основния закон това правомощие на ом-
будсмана може да бъде упражнено само за 
установяване противоконституционност на 
закон, с който пряко се нарушават права и 
свободи на гражданите. А това са закрепените 
в Конституцията и Конвенцията за защита пра-
вата на човека и основните свободи (КЗПЧОС) 
лични и политически права, които са присъщи 
и неотменими на човека и всеки гражданин. 
Защитата на социално-икономическите права 
поначало остава извън предметния обхват 
на възможността за пряко сезиране на КС 
по реда на чл. 150, ал. 3 от Конституцията. 
В подкрепа на това разбиране са и подроб-
ните съображения, изложени в Определение 
№ 2 от 12 април 2016 г., постановено по к. д. 
№ 12/2015 г. (ДВ, бр. 32 от 22.04.2016 г.).
Посочените изисквания, наред с тези за 
наличие на предмет и правен интерес, трябва 
да съществуват кумулативно като елементи 
от условията за допустимост на искането на 
омбудсмана. Липсата на което и да е от тях 
налага извод за невъзможност искането да се 
разгледа по същество. 
В съобразителната част на искането по 
настоящото дело се твърди, че с оспорените 
разпоредби се „преобразуват“ служебни право-
отношения, по които страна са служители на 
МВР, в служебни правоотношения по Закона 
за държавния служител (ЗДСл) и служебни 
правоотношения по ЗДСл в трудови правоот-
ношения по Кодекса на труда (КТ). В резултат 
на извършеното преобразуване са настъпили 
неблагоприятни социални последици за слу-
жителите на МВР, изразяващи се в промяната 
на категорията на труд при пенсиониране, 
на основанията за социално осигуряване по 
Кодекса за социално осигуряване (КСО) и 
лишаване на част от служителите на МВР,