Държавен вестник, бр. 66, 2003 г., стр. 14

С Т Р .  14
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  66
Искането се подкрепя от Института за прин-
ципите на правото и от следните регистрирани
вероизповедания, които са представили писме-
ни становища: Българската църква на Назаря-
нина, Национален алианс Обединени Божии
църкви, Църква на адвентистите от Седмия
ден—реформаторско движение, Българска лю-
теранска църква, Общество за Кришна съзна-
ние и Изкупена Христова църква.
В становищата на останалите заинтересува-
ни страни се поддържа, че не е налице наруше-
ние на отбелязаните конституционни принци-
пи, тъй като установяването на правоприемст-
веност с ал. 2 от оспорения § 4 е възложено на
Софийския градски съд.
Конституционният съд намира за неоснова-
телно искането в тази част.
Съдържанието на оспорения § 4 не се изчер-
пва с предвиденото в ал. 1 издаване на удосто-
верение от директора на Дирекция “Вероизпо-
ведания” на Министерския съвет. Същата раз-
поредба предвижда още представяне на удосто-
верението при предявяване пред Софийския
градски съд на иск за установяване на право-
приемственост (ал. 2), произнасяне на съда по
предявения иск с решение, което се вписва в
публичния регистър на вероизповеданията със
статут на юридически лица (ал. 3), обжалване
на решението от други регистрирани вероизпо-
ведания по реда на Гражданския процесуален
кодекс (ал. 4).
От изложеното следва, че наличието или
отсъствието на правоприемственост между ре-
гистрирано вероизповедание и съществували в
периода до 1949 г. религиозни, религиознопрос-
ветни и социално-благотворителни юридически
лица е въпрос, който се решава от съда. Създа-
дената правна уредба конкретизира субектите,
които могат да поискат установяването на пра-
воприемственост, определя исковия процес като
средство за решаването на този въпрос и изрич-
но предоставя решаването му на Софийския град-
ски съд. По такъв начин, както изисква чл. 18,
ал. 1 от Конституцията, правораздаването е въз-
ложено на съдилищата и не може да се приеме,
че е допуснато нарушение на конституционния
принцип за разделение на властите.
Като дейност по решаването на правни спо-
рове осъществяването на правораздаването е
свързано с преценяване на доказателствените
средства, изясняващи обстоятелствата от зна-
чение за спорното право. Оспорената разпо-
редба не изключва от тази преценка удостове-
рението по ал. 1 на директора на Дирекция “Ве-
роизповедания”, което е само една задължи-
телна процесуална предпоставка за предявя-
ване на иска. Тази разпоредба не изключва и
прилагането на съществуващия процесуален
ред за оспорването на истинността му. С оглед
на това отразеното в него не предрешава изво-
да на съда относно спорното право. Ето защо
издаването му не е намеса на държавата в дей-
ността на религиозни институции и не проти-
воречи на принципа по чл. 13, ал. 2 от Консти-
туцията за отделеност на тези институции от
държавата. Не е налице и несъответствие с чл. 9
от Конвенцията и чл. 18 МПГПП.
По тези съображения и на основание чл. 149,
ал. 1, т. 2 и 4 от Конституцията Конституцион-
ният съд
Р Е Ш И :
Отхвърля искането на 50 народни предста-
вители от ХХХIХ Народно събрание за обявя-
ване на противоконституционността и несъот-
ветствието с международни договори, по които
България е страна, на следните разпоредби от
Закона за вероизповеданията (ДВ, бр. 120 от
2002 г.): чл. 7, ал. 4, чл. 10, ал. 1, изр. 3 и 4 и
ал. 2, § 1, т. 3 от допълнителната разпоредба и
§ 2, ал. 3 и § 3 и 4 от преходните и заключител-
ните разпоредби.
Председател: Румен Янков
43900
РЕШЕНИЕ № 13
от 15 юли 2003 г.
по конституционно дело № 11 от 2003 г.
Конституционният съд в състав: председа-
тел: Румен Янков, и членове: Димитър Гочев,
Тодор Тодоров, Неделчо Беронов, Стефанка
Стоянова, Маргарита Златарева, Васил Гоцев,
Людмил Нейков, Живан Белчев, Пенка Том-
чева, Лазар Груев, при участието на секретар-
протоколиста Силвия Василева разгледа в зак-
рито заседание на 15 юли 2003 г. конституци-
онно дело № 11 от 2003 г., докладвано от съди-
ята Тодор Тодоров.
Делото е образувано по искане на 49 народ-
ни представители от ХХХIХ Народно събра-
ние. Иска се установяване на противоконститу-
ционност и несъответствие с общопризнати
норми на международното право и междуна-
родни договори, по които България е страна, на
§ 1 в частта му относно чл. 8, ал. 1, т. 1, § 23, § 24,
т. 2 и § 27 от Закона за изменение и допълнение
на Закона за местните данъци и такси
(ЗИДЗМДТ) (ДВ, бр. 119 от 2002 г.).
Според вносителите на искането новосъз-
дадената с § 1 ЗИДЗМДТ разпоредба на чл. 8,
ал. 1, т. 1 противоречи на чл. 60, ал. 1 от Кон-
ституцията, съответно на “принципа за соци-
алната държава”, установен в преамбюла на
Конституцията. Извършените промени като
цяло (всички оспорени разпоредби) според
искането противоречат както на преамбюла
на Конституцията (“духа на Конституцията”),
така и на конкретни конституционни норми,
посочени в искането—чл. 14, чл. 47, ал. 1 и 4 и
чл. 60, ал. 1 от Конституцията.