Държавен вестник, бр. 76, 2002 г., стр. 29

Б Р О Й  76
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  29
БЪЛГАРСКА НАРОДНА БАНКА
Наредба за изменение и допълнение на На-
редба № 2 от 2000 г. за лицензиите и разреше-
нията, издавани от Българската народна банка
(ДВ, бр. 14 от 2000 г.)
§ 1. В чл. 37 ал. 3 се изменя така:
“(3) Централната банка може да откаже да
издаде разрешение, когато:
1. не са спазени изискванията на Търговския
закон;
2. не е издадено разрешение по чл. 19, ал. 1
или чл. 19б от Закона за банките, когато такова
се изисква;
3. банката е в нарушение или чрез извършва-
не на вноската ще наруши изискванията на чл.
23, 25 или чл. 30, ал. 1 от Закона за банките;
4. предмет на вноската са активи с рисково
тегло 50 или 100 на сто по смисъла на Наредба
№ 8 за капиталовата адекватност на банките и
по нейна преценка, при необходимост от бърза
продажба на тези активи, съществува опасност
банката да не получи цена, съответстваща на
оценката по устава;
5. предмет на вноската са права, които не са
непосредствено свързани с дейността на банката.”
Преходни и заключителни разпоредби
§ 2. Параграф 1 се прилага и по отношение на
висящите производства за издаване на разреше-
ние по чл. 19, ал. 4, т. 5 от Закона за банките.
§ 3. Наредбата е приета с Решение № 57 на
УС на БНБ от 18 юли 2002 г. и влиза в сила от
деня на обнародването є в “Държавен вестник”.
Управител: Св. Гаврийски
45236
ВЪРХОВЕН
АДМИНИСТРАТИВЕН СЪД
РЕШЕНИЕ № 7581
от 26 юли 2002 г.
по административно дело №  3361 от 2002 г.
Върховният административен съд в състав:
председател: Светла Петкова, и членове: Дима
Йорданова, Александър Еленков, Славка Най-
денова, Здравка Шуменска, при участието на
секретар-протоколиста Нина Спасова разгледа
административно дело № 3361 по описа на Вър-
ховния административен съд—петчленен със-
тав, за 2002 г., докладвано от съдията Здравка
Шуменска. Производството е по реда на чл. 23
във връзка с чл. 5, т. 1 от Закона за Върховния
административен съд.
Образувано е по жалба на Константин Сте-
фанов Дуфев с искане да бъде отменена като
незаконосъобразна част от разпоредбата на
чл. 21, ал. 3 от Наредбата за пенсиите (НП),
приета с Постановление № 30 от 10 март 2000 г.
на Министерския съвет, а именно изречение вто-
ро, съгласно което “промяната на тригодиш-
ния период може да се прави само веднъж след
отпускане на пенсия, като размерът є се опре-
деля от датата на заявлението”. Жалбоподате-
лят се позовава на несъответствие на тази част
от нея на разпоредбата на чл. 70 от Кодекса за
задължителното обществено осигуряване
(КЗОО), която регламентира начина на изчис-
ляване на размера на пенсията за осигурителен
стаж и възраст. Така нормативно уреденият
начин определя основна роля на избрания от
лицето доход, от който ще се изчисли пенсията.
Според него очевиден е интересът на всяко едно
лице, което ще иска да му бъде отпусната пен-
сия за осигурителен стаж и възраст, да посочи
най-висок такъв доход, за да се определи раз-
мер на пенсия, който е най-благоприятен за него.
Разпоредбата на чл. 70 КЗОО не предвижда ог-
раничения в тази насока. Проблемът относно
изчисляване размера на пенсията е норматив-
но доразвит в разпоредбата на чл. 21 НП, вклю-
чително и в деклариране на възприетия с нор-
мата от по-висок ранг принцип относно създа-
ване на положение, най-благоприятно за лице-
то. Същевременно, според жалбоподателя, се
установява ограничение в прилагането на този
принцип, което се предпоставя от ограничение
в упражняване на самото право на лицето да
посочи друг период, от който може да се изчис-
ли пенсията му. Така се стига до противоречие
между две норми от различен по степен ранг,
което води до незаконосъобразност на нормата
от по-нисък ранг и рефлектира върху упражня-
ването на правото на обществено осигуряване,
респективно на правото на пенсия.
Ответната страна по жалбата—Министер-
ският съвет, чрез процесуалния си представител
оспорва жалбата като неоснователна. В пред-
ставеното по делото писмено становище са раз-
вити съображения за законосъобразност на под-
законовия нормативен акт в атакуваната му част.
Основният довод за това е, че в разпоредбата на
чл. 70 КЗОО не е предвидена възможност за
промяна на тригодишния период от последните
15 години осигурителен стаж, през който период
осигуреното лице е получавало доход и който се
взема предвид при изчисляване размера на пен-
сията му. Такова право е въведено с разпоредба-
та на чл. 21, ал. 3 НП, поради което не е налице
ограничение, противоречащо на смисъла и духа
на чл. 70 КЗОО. С разпоредбата на чл. 21, ал. 3
НП се разширява обхватът на кодекса в полза на
лицата за постигане на по-ефикасна защита на
тези, които вече са упражнили правото си на
пенсия. Целта е да се поставят в отношение на
равенство гражданите, упражнили това си право
преди 1.I.2000 г. съгласно действащата до този
момент нормативна уредба в Закона за пенсиите
(отм.) и в Правилника за прилагане на Закона за
пенсиите (отм.), и тези, които са упражнили или
ще упражнят правото си на пенсия съобразно
действащия КЗОО в неговата част, уреждаща
задължителното пенсионно осигуряване.
На основание чл. 21, ал. 1 от Закона за Вър-
ховния административен съд като заинтересу-
вана страна е конституирано Министерството
на труда и социалната политика, което чрез глав-
ния му секретар дава писмено становище по