Държавен вестник, бр. 11, 2013 г., стр. 107

БРОЙ  11	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  107  
Флегмонът е застрашаващо живота гнойно възпаление, особено когато се развива бурно в участъци, 
където не съществуват условия за ограничение (ретроперитонеален, тазов, медиастинален, субпекторален 
флегмон, флегмон на антебрахиума). Отначало клетъчно-тъканната ексудация е серозна и по-късно според 
причинителя придобива серозно-гноен и гноен характер, например при стафилококите.
Освен стафилококовия и стрептококовия флегмон редица особености притежават и флегмоните, причи-
нени от Грам-негативни микропричинители, по-специално от Е. сoli и Васtегоides.
За тях е характерно нерядкото образуване на газ – „газообразуващ флегмон“, който трябва да се разгра-
ничава от газовата гангрена. Газообразуването се среща и при путридната ранева инфекция.
Флегмонът е остро развиваща се гнойна инфекция, при която не винаги може да се установи веднага 
входната врата на инфекта. Но флегмоните са и форма на ранева инфекция, при която флегмонозното въз-
паление води началото си от раната (случайна, оперативна).
Известни са и флегмони, които протичат като първично хроничен възпалителен процес. Такъв е „дър-
веният“ флегмон. Той започва без болка, без особена промяна на кожата. Манифестира се с един плътен 
инфилтрат, при който не се установява флуктуация. При инцизия се установява желеобразна промяна на 
тъканите при наличие на оскъдно количество мътен, беден на левкоцити ексудат. При този първично хрони-
чен флегмон се касае за атенюирана, слабо вирулентна инфекция при добър имунен отговор. Нерядко „дър-
веният“ флегмон е резултат на рано започнала интензивна ефикасна антибиотична терапия, която е спряла 
развитието на флегмона в инфилтративната му фаза и същевременно потиснала агресията на инфекта. Най-
честата локализация на „дървения“ флегмон е шийната област. Предполага се, че това са флегмони, които се 
причиняват от слабовирулентни микропричинители, изходящи от устната кухина и от фаринкса.
НЕКРОТИЗИРАЩ ФАСЦИИТ
Некротизиращият фасциит се характеризира с обширни некрози на повърхностни фасции с разпростране-
ние на процеса върху съседните тъкани под формата на целулит. Този остър процес първоначално не напо-
добава флегмона. Първично кожата е непроменена. Тя допълнително некротизира по пътя на тромбозиране 
на подкожната съдова система.
Целулитът се характеризира с оток и не рязко ограничено зачервяване на кожата. Причинява се от ае-
робни и по-рядко от анаеробни бактерии. Когато причинителят е хемолитичен стрептокок, целулитът почти 
се покрива с картината на стрептококовия флегмон.
Причинителите на некротизиращия фасциит са обикновено аеробни или факултативно анаеробни бакте-
рии. Изолират се коли-бактерии, ентерококи стрептококи, стафилококи, протеус, псевдомонас аеругиноза, 
бактероидес, коринобактерии.
Некротизиращият фасциит най-често се среща като постоперативно усложнение на оперативните рани. 
Заболяването започва 2-ри – 4-ти ден след операцията, но кожните изменения се появяват между 5-ия и 12-
ия ден.
Предпочитана локализация за спонтанно възникващия некротичен фасциит са перинеалната и парапро-
кталната области.
Първоначално в областта на раната измененията са незначителни. Те по-рано се появяват като подуване 
и зачервяване странично от раната. По-късно настъпва синкаво оцветяване на кожата с образуване на места 
на епидермални мехури и поява на некрози. При отстраняване на некрозите изтича мътен воднист ексудат 
и се вижда сивкаво оцветена помътняла фасция. Участието на фасцията в процеса е на по-голяма площ, 
отколкото това на кожата.
Ранна диагноза може да бъде поставена само при навременна ревизия на оперативната рана.
Гангрена на Fournier – (синергетична гангрена, идиопатична гангрена, стрептококов целулит, некротизи-
ращ перианален флегмон, некротизиращ флегмон на скротума)
Става дума за остра флегмонозна некротична инфекция, протичаща под формата на мекотъканна гангре-
на, която засяга кожата, подкожни, фасциални и съединително-тъканни структури, а понякога и мускулната 
тъкан. Когато се говори за гангрена на Fournier, обикновено се има предвид гангрената на скротума и пениса.
Заболяването се наблюдава и при жени с локализация на големите устни на влагалището. Гангрената на 
Fournier е обикновено една остра инфекция, която се манифестира под формата на некротизиращ фасциит, 
некротизиращ целулит и рядко неклостридиална мионекроза. Най-вероятно некрозите са резултат на бакте-
риалните токсини и на тромбозите на перфориращите фасциални съдове. Освен скротума и пениса, гангре-
ната на Fournier се разпространява и засяга първично и други локализации. Най-често това са: перинеалната 
област, перианалната област, вътрешната повърхност на бедрата, ингвиналната област, предната коремна 
стена и др.
Предразполагащи и утежняващи фактори са напредналата възраст, диабета, имунната слабост, сърдечните, 
чернодробните и бъбречните заболявания.
Най-чести етиологични фактори са:
– остри парапроктални флегмони и абсцеси;
– перианални фистули;
– операции по повод на хемороиди;
– сондиране на пикочния мехур;
– травма на скротума;
– идиопатични.
Характерно за гангрената на Fournier е острото начало, бързото развитие и тежката интоксикация.
Диагнозата не е трудна, но е необходимо разпознаване на заболяването в нача­лото му. От ранната диа-
гноза и навреме приложеното лечение зависи по-нататъшното развитие и изход на заболяването.