Държавен вестник, бр. 60, 2016 г., стр. 14

СТР.  14	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  60
законодателната власт и осъществява контрол 
върху правителството, изпълнителната власт 
е концентрирана в Министерския съвет, а съ-
дебната власт се осъществява от съответните 
конституционни органи. Действащият консти-
туционен модел не осигурява на отделните 
власти пълна и абсолютна независимост една 
от друга. Напротив, той е конструиран по 
начин, осигуряващ равновесието и баланса 
помежду им, така, че самостоятелността да 
не изключва сътрудничеството, а противо-
поставянето – взаимодействието. 
Дефинирайки управлението във функцио-
нален смисъл, съвременната конституцион-
ноправна теория го определя като дейност 
по осъществяване на политически ръководни 
функции. Министерският съвет е политиче-
ският връх на изпълнителната власт. Той е 
нейният титуляр и съгласно чл. 105, ал. 1 от 
Конституцията ръководи и осъществява въ-
трешната и външната политика на страната в 
съответствие с Конституцията и законите, а 
според ал. 2 на същата разпоредба осигурява 
обществения ред и националната сигурност и 
осъществява общото ръководство на държав-
ната администрация и на Въоръжените сили. 
Отделните министри са част от състава на 
Министерския съвет заедно с министър-пред-
седателя и заместник министър председателите 
и по правило ръководят министерства освен 
в случай, че Народното събрание е решило 
друго (фигурата на „министър без порт-
фейл“) – чл. 108, ал. 1 и 3 от Конституцията. 
Анализът на разпоредбите, систематич-
но разположени в глава пета на Конститу-
цията – „Министерски съвет“, разгледани 
комплексно, обосновава виждането, че из-
пълнителната власт са правителството и 
държавната администрация – чл. 105 – 106, 
116 от Конституцията. Те са конструира-
ни конституционно така, че функционално 
правителството да създава съответните по-
литики, да упражнява всички формиращи, 
координиращи и контролни правомощия в 
обхвата на понятието държавно ръководство, 
докато компетентността на администрацията 
е установена като осъществяване на държав-
ната дейност в организационно-технически 
и експертен план, като изпълнение на вече 
взетите политически решения. В този смисъл 
държавната администрация следва да бъде 
разглеждана като един устойчив, неполити-
чески и експертен компонент от механизма 
на държавната власт. От това следва, че пра-
вителството и държавната администрация са 
два сегмента на изпълнителната власт, които 
упражняват своята компетентност в единство 
и в неразривна връзка помежду си. Важно е 
да се изтъкне също, че цялата изпълнителна 
власт е изградена при съблюдаване на няколко 
основни начала, приложими по отношение на 
всички нейни части, независимо от формата 
на структурното им обособяване: непрекъсна-
тост, йерархичност, единство, назначаемост, 
колегиалност и ресорност. 
Отнесени към конкретиката на настоящия 
конституционен спор, тези базисни положения 
ясно очертават разбирането, че министърът 
като централен едноличен държавен орган и съ-
щевременно ръководител на Министерството 
на вътрешните работи, както и самата инсти-
туция са част от структурата на изпълнител-
ната власт, която по правило е вертикална. За 
изпълнението, респ. неизпълнението на своите 
конституционни задължения, включително 
тези по осигуряване на обществения ред и 
националната сигурност, Министерският съвет 
подлежи на контрол от парламента, който го 
е излъчил, и носи политическа отговорност 
пред него. Наред с това изпълнителната власт 
същевременно е контролирана и от съдебната 
власт по линия на съдебния контрол върху 
нейните актове – индивидуални и общи ад-
министративни актове, както и подзаконови 
нормативни актове.
Разглеждано като статус – устройство, 
функции и правомощия, изцяло покриващи 
критерии­те на конституционната рамка на 
структурата на изпълнителната власт, Ми-
нистерството на вътрешните работи (МВР) се 
ръководи от министър, който провежда държав-
ната политика, нейните приоритети, стратегии, 
програми, цели и задачи, свързани с дейността 
на МВР, и отговаря за изпълнението им. В 
негова изключителна компетентност е възло-
жено и създаването на районните управления 
в областните дирекции на МВР (чл. 42, ал. 4 
от Закона за МВР (ЗМВР), докато областните 
дирекции, представляващи основни структури 
на МВР за осъществяване на основните є дей-
ности, формирани на териториален принцип, 
и районите им на действие се определят с акт 
на Министерския съвет по предложение на 
министъра на вътрешните работи – чл. 42, ал. 1 
ЗМВР. Според действащата правна уредба об-
ластните дирекции се ръководят от директори, 
а районните управления – от началници, които 
се назначават от министъра на вътрешните 
работи. Те са държавни служители по смисъла 
на чл. 142, ал. 1, т. 1 ЗМВР и се назначават 
след провеждане на конкурс.
Директорите на областните дирекции и 
началниците на районните управления в 
областните дирекции на Министерството 
на вътрешните работи имат своето точно 
фиксирано място в изградената йерархична 
структура на министерството, характерна 
въобще за изпълнителна власт, така както 
тя е конституционно уредена. 
Големият въпрос тук е, ако тези директори 
се избират пряко – с мажоритарна избирателна 
система с абсолютно мнозинство в два тура, 
ще промени ли това конституционния модел 
на изпълнителната власт. 
Конституционният съд приема, че отговорът 
е положителен. На първо място, немислима е 
каквато и да било съвместимост между съблю-
даването на конституционните изисквания на 
чл. 105, ал. 1 и 2 и чл. 108 към Министерския 
съвет и министъра на вътрешните работи за оси-