Държавен вестник, бр. 102, 2002 г., стр. 4

С Т Р .  4
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  102
съдилищата. Установената с наказателните и
гражданските процесуални закони преоблада-
ваща триинстанционност не е обвързана с кон-
ституционни императиви. Поради това няма
конституционна пречка с друг закон, различен
от процесуалните, да бъде установена за някои
спорни правоотношения различна от общо-
приетата с НПК и ГПК инстанционност.
Вносителите свързват нарушението на чл. 119,
ал. 1 от Конституцията с употребеното там наи-
менование на съда като “Върховен касационен
съд”, а “по определение касационната инстан-
ция е контролноотменителен съд”. Този аргу-
мент също не убеждава, че с възлагането на ВКС
да се произнася по отмяната на арбитражни ре-
шения е нарушена сочената конституционна
разпоредба. Новото съдържание на чл. 47 ЗМТА
предвид запазените специфични отменителни
основания, отнасящи се само до арбитражното
производство, фактически отрежда на ВКС на-
ред с контролноотменителните функции и таки-
ва, свързани с първоинстанционното производ-
ство, без да се навлиза в материалноправните
отношения между страните. Това следва както
от естеството на отменителните основания, така
и от неоспорения чл. 49 ЗМТА.
3. С разпоредбата на чл. 56 от Конституцията
се дават гаранции, свързани с правото на защита
на гражданите, при нарушаване или застраша-
ване на правата и законните им интереси, а
чл. 122, ал. 1 от Конституцията детайлира пра-
вото на защита на гражданите и юридическите
лица, когато те са необходими по причини, свър-
зани с дейността на съдебната власт. Конститу-
ционно регламентираната с чл. 122, ал. 1 съдеб-
на защита на гражданите и юридическите лица
се отнася за всички стадии на процеса.
Оспореното законодателно решение с изме-
нението на чл. 47 ЗМТА не противоречи на
посочените конституционни разпоредби.
Защита срещу постановените в арбитражно
производство решения е именно защитата пред
държавния съд по реда и на специфичните за
арбитражното производство основания по чл. 47
ЗМТА. Фактът, че тази защита се реализира в
една инстанция—ВКС, не ограничава правото
на защита. Макар и извън “съдебната власт”,
установените със ЗМТА правила за производст-
во пред арбитражен съд го поставят на нивото
на своеобразен “стадий на процеса” по смисъла
на чл. 122, ал. 1 от Конституцията, при което
защитата по чл. 47 ЗМТА е следващият стадий.
От тази гледна точка, доколкото чл. 122, ал. 1 in
fine има предвид наличието винаги на повече от
един стадий на процеса, защитата в рамките на
арбитражния процес в неговата цялост се осигу-
рява в два стадия: пред недържавния, арбитра-
жен и пред държавния съд. И тук не е без значе-
ние да се отбележи, че при отмяна на арбитраж-
ното решение от ВКС в производството по чл. 47
ЗМТА за заинтересованата страна остават от-
крити възможности за защита по исков ред пред
държавния съд или повторно разглеждане на
делото от арбитражния съд в зависимост от ос-
нованията, на които е било отменено порочното
арбитражно решение, така както следва от неос-
порения чл. 49 ЗМТА. Посочената разпоредба
потвърждава осигуряването на конституционно
необходимите условия за пълноценното реали-
зиране правото на защита на гражданите и юри-
дическите лица: първоначално пред арбитраж-
ния съд, при необходимост след него пред ВКС
и ако последният отмени арбитражното реше-
ние—по реда на чл. 49 ЗМТА.
4. Конституцията в чл. 124 очертава общата
и най-съществена задача на ВКС да “осъщест-
вява върховен съдебен надзор за точно и еднак-
во прилагане на законите от всички съдили-
ща”. Посоченото задължение за ВКС не може
да бъде делегирано на друг съд със закон имен-
но защото то е възложено само на него с основ-
ния закон. От това обаче не следва непременно,
че на ВКС е конституционно запретено да осъ-
ществява и други възложени със закон дейнос-
ти, свързани с правораздаването. Типичен при-
мер в подкрепа на посоченото е чл. 81, ал. 2 от
Закона за съдебната власт (ЗСВ) (обн., ДВ.,
бр. 59 от 1994 г.; посл. изм., бр. 74 от 2002 г.),
според който Върховният касационен съд ре-
шава споровете за подсъдност, когато страна
по тях е апелативен съд.
Възложената на ВКС с оспорваното изме-
нение правораздавателна дейност по разглеж-
дане на исковете по чл. 47 ЗМТА, при която
типичните контролноотменителни функции са
запазени, без да може да решава материално-
правните спорове по същество (аргумент от
чл. 49 ЗМТА), не противоречи на чл. 124 от
Конституцията.
III. За противоконституционността на § 3,
ал.1 от преходната разпоредба на ЗИДЗМТА
Според Народното събрание, Министерския
съвет, министъра на правосъдието и Арбитраж-
ния съд при Българската стопанска камара раз-
поредбата не противоречи на Конституцията.
Арбитражният съд при Българската тър-
говско-промишлена палата счита, че § 3, ал. 1
ПР ЗИДЗМТА само в частта, с която по вися-
щите и подлежащи на прекратяване и изпраща-
не на ВКС дела, в съответствие с изменената
подсъдност, противоконституционно се нареж-
да на Софийския градски съд да отмени нало-
жените от самия него обезпечителни мерки.
Висшият адвокатски съвет не е изразил ста-
новище по въпроса.
Оспореният § 3, ал. 1 от преходната разпо-
редба на закона съдържа правила за образува-
ните при действието на предходната уредба
съдебни, незавършени, без постановени окон-
чателни решения дела пред Софийския град-
ски съд. Съдържанието е, както следва: “Чле-
нове 47 и 48 се прилагат и за заварените
производства по отмяна на арбитражни реше-
ния. В тези случаи Софийският градски съд в