Държавен вестник, бр. 59, 2007 г., стр. 86

С Т Р .  86
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  59
имоти или движими вещи и суми тя да се пос-
тави под влияние на изпълнителната власт. От
друга страна за доброто и навременното осъ-
ществяване на своите конституционни функции
органите на съдебната власт трябва да могат да
разполагат със съответна на текущите им нуж-
ди оперативна финансова самостоятелност.
Всичко това означава, че управлението на
имуществото на съдебната власт от министъра
на правосъдието е управление при необходи-
мия баланс и съблюдаване на нейната незави-
симост. То се разпростира върху това предоста-
вено є от държавата имущество, при което не се
пречи на ефикасното упражняване на нейните
функции и не се засяга независимостта є.
По изложените съображения на основание
чл. 149, ал. 1, т. 1 от Конституцията Конститу-
ционният съд
Р Е Ш И :
Управлението на имуществото на съдебна-
та власт от министъра на правосъдието съглас-
но чл. 130а, т. 2 от Конституцията се осъщест-
вява при съблюдаване на баланса с чл. 117, ал. 2
и 3 от Конституцията и се отнася до това иму-
щество, управлението на което от министъра
не затруднява нормалното функциониране на
съдебната власт, не препятства ефикасното уп-
ражняване на функциите є и не засяга в каквато
и да било степен нейната независимост.
Съдиите Румен Янков, Владислав Славов и
Благовест Пунев са подписали решението с
особено мнение.
Председател: Румен Янков
ОСОБЕНО МНЕНИЕ
на съдията Румен Янков по конституционно
дело №  5 от 2007 г.
 Да се допусне тълкуване на чл. 130а, т. 2 от
Конституцията, чието съдържание е “Минис-
търът на правосъдието управлява имущество-
то на съдебната власт”, значи да се изостави
езикът като средство за познание и се приеме,
че изразът съдържа скрита истина, която тряб-
ва да бъде изяснена, което не е така.
 Няма спор, че доколкото съществуват про-
тиворечия между практиката на съдилищата и
парламента, те се решават чрез промяна на за-
коните. Противоречията между решенията на
Конституционния съд и парламента се решават
чрез промяна на Конституцията, както ще стане
дума по-долу. По-долу ще стане дума и за това,
че народното представителство вече по разли-
чен начин разбира заложеното равновесие меж-
ду властите, посочено в чл. 8 от Конституцията.
 I. В трайната си практика Конституционни-
ят съд безусловно приема, че съдебната власт
не може да бъде независима, след като няма
самостоятелен бюджет.
 Така през 2004 г. съдът е отменил чл. 36 от
Закона за съдебната власт (ДВ, бр. 74/2002 г.),
според който Министерството на правосъдие-
то осигурява материалните условия за дейност-
та на органите на съдебната власт, като сред-
ствата за капиталови разходи се осигуряват от
бюджета му. Отменен е и чл. 36б, в който вто-
ростепенният разпоредител с бюджетни креди-
ти фонд “Съдебни сгради” е заличен и на прак-
тика като самостоятелен разпоредител с бю-
джета става министърът на правосъдието.
Нещо повече, съдът е приел, че е недопусти-
мо Висшият съдебен съвет да представя проекта
за бюджет на съдебната власт в Министерство-
то на финансите, за да бъде включен проектът
на годишния бюджет на държавата, и е отменил
и чл. 192, ал. 2 от същия закон. В тази връзка е
приел, че дори формалните процедурни правила
са реална гаранция за независим бюджет на съ-
дебната власт. Затова е отменил и трите раз-
поредби на закона, тъй като противоречат на
Конституцията (горните два пасажа са сбит пре-
разказ на мотивите към Решение № 4 от 2004 г.).
II. Винаги се е твърдяло, че изясняването на
истинската воля на парламента никога не е си-
гурно, предвид на многото подготвителни доку-
менти, разноречивите изказвания на депутатите
в парламентарната зала. Но случаят не е такъв—
тук съществуват изрично записани мотиви, под-
писани от 109 народни представители, които по-
казват новото им виждане по отношение на раз-
делението на властите на законодателна, изпъл-
нителна и съдебна. Поради тяхната значимост те
трябва да бъдат възпроизведени дословно:
“Параграф 7 от законопроекта създава нова
ал. 6 в чл. 130 от Конституцията (при трето
четене добил поредност 130а). Тя очертава кон-
ституционните правомощия на министъра на
правосъдието по отношение на съдебната власт
и Висшия съдебен съвет. Натрупаната до този
момент практика в тази област е противоречи-
ва. Предлаганото допълнение по същество от-
части обезсилва някои решения на Конститу-
ционния съд (№ 4 от 2004 г., № 13 от 2002 г., № 1
от 1999 г. и др.). Конституционното разграни-
чаване на компетенциите между изпълнител-
ната и съдебната власт в областта на финанси-
рането, имуществените въпроси и контрола
върху магистратите от всички нива за движени-
ето на делата установява баланс между съдеб-
ните органи и министъра на правосъдието в
администрирането на съдебната дейност”. (Сте-
нографски дневници, кн. 28, втора сесия, засе-
дания 76, 77, 78 от 1, 2, 3 февруари, стр. 166).
Към този обертон трябва да се добавят и
включените вече в Конституцията правомощия
на министъра да изготвя проектобюджета на
съдебната власт, да прави кадрови предложе-
ния по отношение на всички магистрати и да
участва в квалификацията им—чл. 130а, т. 1, 3
и 4 от Конституцията. В този контекст може да
бъде посочена и отмяната на чл. 35б от Закона
за съдебната власт относно разглеждането на
докладите на тримата ръководители в съдебна-
та власт от парламента, отменена с решение
№ 13 от 2002 г., след това същото задължение
включено в чл. 130, ал. 7 от Конституцията
(нова—ДВ, бр. 12/2007 г.), както и ал. 4 на чл. 129
от Конституцията (ДВ, бр. 27/2006 г.) за осво-
бождаването на ръководителите от парламен-
та, отменена с Решение № 7 от 2006 г.
 Очевидна е новата концепция на народните
представители по отношение на статута на съ-
дебната власт и в частност по управлението на