Държавен вестник, бр. 27, 2014 г., стр. 38

СТР.  38	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  27
Установеният с изменението на несъстоя­
телността по-благоприятен режим е приложим 
посредством оспорената част на разпоредбата 
на § 14, ал. 1 ПЗР ЗИДТЗ спрямо всички дейст­
вия и сделки преди и след него. В резултат 
на това субектите от групата, която включва 
всички кредитори на несъстоятелността, са 
еднакво третирани от законодателя. Именно с 
придаденото незабавно действие на разпоредби 
от новия закон, които създават по-благопри­
ятен правен режим, към всички действия и 
сделки, се създават еднакви правни условия 
за третиране на всички кредитори, защото 
част от предпоставките за недействителност 
на действия и сделки по отменения закон са 
престанали да съществуват. Принципът за 
еднаквите условия за стопанска дейност би 
се нарушил в обратната хипотеза, при която 
спрямо част от кредиторите трябва да се 
прилага новият закон, а спрямо друга част 
от кредиторите да се прилагат отменени или 
изменени разпоредби, които при това пред­
виждат по-строг режим на недействителността.
Спрямо кредиторите на несъстоятелността 
спазването на конституционния принцип за 
еднаквите правни условия за стопанска дейност 
следва да се прецени не само в хронологичен 
аспект преди и след приемане на оспорените 
разпоредби. Преценката за еднаквото третира­
не на кредиторите следва преди всичко да се 
извърши спрямо конкретното правоотношение 
по несъстоятелност и спрямо конкретния 
длъжник. Съдът намира, че кредиторите на 
нестоятелността не са неравно третирани в 
една и съща правна хипотеза на действия и 
сделки както спрямо конкретния длъжник, 
така и спрямо различните длъжници. Еднак­
вите правни условия за стопанска дейност не 
са засегнати от придаденото обратно действие 
на новия граждански закон към заварените 
производства, защото: 1. кредиторите, които 
в законоустановения срок не са предявили 
искове за упражняване на правото на нищож­
ност, са поставени при равни условия, защото 
правото им е преклудирано; 2. кредиторите, 
които са предявили установителни искове 
по чл. 646, ал. 2 ТЗ, също са поставени при 
равни условия, защото правото им да пре­
дявят установителен иск е погасено поради 
промяна във фактическите състави и липсата 
на правен интерес, като за в бъдеще всички 
кредитори могат да упражнят правото само с 
конститутивен иск; 3. кредиторите, които не 
са предявили в срок конститутивен иск, за в 
бъдеще няма да могат да го предявят, защото 
правото им на иск е погасено.
VІІ. Вносителите на искането твърдят, че 
изискването на чл. 121, ал. 1 от Конституци­
ята е нарушено в полза на една от страните, 
доколкото постигането на специфичните за нея 
задачи и цели в производството се облекчава в 
сравнение с друга страна, но не посочват коя 
е тази страна и конкретно в какво се изразява 
твърдяното в процесуално отношение нера­
венство. В подкрепа на твърдението си те се 
позовават на практиката на Конституционния 
съд, създадена с Решение № 9 от 1995 г. по 
к.д. № 4 от 1995 г., Решение № 20 от 1995 г. 
по к.д. № 24 от 1995 г. и Решение № 11 от 
1996 г. по к.д. № 10 от 1996 г., в които съдът 
е приел, че от конституционноправна гледна 
точка е недопустимо страни в производството 
да бъдат поставяни в различно положение по 
отношение на материалноправните основа­
ния за разглеждане на иска. Съдът счита, че 
решенията не са постановени по идентични 
или сходни казуси, а по случаи на придадена 
същинска обратна сила, с което се посяга 
върху придобито право на собственост. Съ­
държанието на вещните права се урежда от 
новия закон за в бъдеще, поради което, ако 
те стесняват или разширяват правомощията 
на носителите им, действието им е ех nunc, 
а не от момента на придобиване на правата. 
Разпоредбата на чл. 121, ал. 1 от Конститу­
цията вменява задължението за осигуряване 
на равенство на страните в съдебния процес 
на съдилищата като орган на съдебната власт, 
а не на законодателната власт. Съдилищата 
са задължени да осигуряват равенството и 
състезателността на участниците в съдебния 
процес, като прилагат точно процесуалните 
закони в приетия от законодателя вид. 
Разпоредбата на § 14, ал. 1 ПЗР ЗИДТЗ в 
оспорената част урежда действието към за­
варени производства на нови или изменени 
материалноправни разпоредби, поради което 
тя няма никаква връзка с равенството и със­
тезателността в съдебния процес. Принципът 
за равенството на страните в съдебния процес 
не е свързан с предявяването на искове за 
попълване масата на несъстоятелността и не 
се влияе от измененията във фактическите 
състави и срокове за предявяване на тези 
искове, нито невъзможността част от тях да 
приключат на предявените основания. Ос­
порваните изменения влияят съществено на 
вида на правната защита на кредиторите на 
несъстоятелността. Най-приспособеното сред­
ство за защита срещу нищожността е устано­
вителният иск, докато потестативните права, 
между които е обявяването на относителна 
недействителност, могат да бъдат защитени 
само с конститутивен иск. Доколкото при уста­
новителния иск правният интерес се изразява 
в оспорване на претендирано от ищеца право 
или претендиране на отричано от него право, 
то такъв интерес липсва в случаите, когато 
спорното право може да бъде предявено чрез 
конститутивен иск. Въведената със ЗИДТЗ 
(ДВ, бр. 20 от 2013 г.) защита, която се постига 
с конститутивния иск, е много по-пълна от 
защитата чрез установителния иск, защото