Държавен вестник, бр. 40, 2017 г., стр. 17

БРОЙ  40	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  17  
кризи тя познава и е преживявала не само 
плавни и предвидими изменения, възможна 
е конкуренция между справедливостта и ста-
билността на социалната закрила (Решение 
№ 10 от 13.09.2012 г.; Решение № 1 от 2005 г.). 
По настоящото дело съдът не се откло-
нява от цитираното разбиране за правна 
предвидимост. Както вече бе обсъдено, не е 
налице обратно действие на разпоредбата на 
§ 18, ал. 1 ПЗР ЗИДЗЕ и с нея не се отнемат 
права, доколкото става въпрос за третиране 
с предимство, предоставено от държавата на 
стопански субекти на регулиран пазар, по 
преценка за целесъобразност, в съществуващия 
тогава икономически и социален контекст 
в интерес на обществото. Положението на 
икономическо предимство не е съвкупност от 
придобити права за стопанските субекти, които 
са поставени в него единствено по преценка 
на държавата. Предоставеното предимство 
може да бъде оттеглено от държавата, кога-
то прецени, че това е обществено потребно 
и социално оправдано. Конституцията не 
изисква неотменност на законодателството, 
а следователно – не може да има конститу-
ционно легитимирано очакване, че когато 
отпаднат обективните основания за подобно 
предимство, законодателят няма да промени 
своята преценка.
В практиката на Конституционния съд 
понятията „конституционно оправдани очак­
вания“ или „легитимни очаквания“ се свърз-
ват с правната предвидимост и сигурност 
и предполагат определени конституционни 
или законово предвидени предпоставки, 
когато Основният закон препраща към зако-
нодателна уредба на дадена материя (често 
съдът е преценявал това в контекста на лу-
страционните закони). Така в Решение № 13 
от 31.07.2014 г. съдът очертава конституци-
онния принцип на равенство пред закона в 
стопанската сфера, конкретизиран в чл. 19, 
ал. 2 и 3 от Основния закон, и посочва, че 
„Свободният пазар и конкуренцията изискват 
равнопоставеност на всички субекти …“, т.е. в 
условията на свободен пазар, отворен широко 
за конкуренция, законът трябва да гарантира 
еднаква правна позиция на стопанските су-
бекти и следователно те на това основание 
могат да очакват легитимно това да е така. 
Стопанските субекти в обхвата на § 18, ал. 1 
ПЗР ЗИДЗЕ обаче са в регулирания сегмент 
на пазара и тъкмо с оспорената промяна 
се постига постепенното им извеждане на 
свободния пазар, на който те не са, но ко-
ето е наложително, за да бъде постигната 
националната и общностната цел за реален 
конкурентен бизнес в електроенергийния 
сектор в ЕС (такава е и оценката на ЕК за 
държавна помощ SA.44840 (2016/NN) – Бъл-
гария, т. 29). Ето защо самата промяна цели 
да създаде състоянието на свободен електро-
енергиен пазар, на който всички производи-
тели на енергия от ВИ, включително и тези 
в обхвата на § 18, ал. 1 ПЗР ЗИДЗЕ, могат 
да имат легитимно правно очакване законът 
да им гарантира еднакви правни условия за 
стопанска дейност. Съдът припомня, че с 
оспорената законодателна промяна се свежда 
до минимум прилагането на една непазарна 
схема на подпомагане, каквато е тази на 
преференциалните цени за новосъздавани 
инсталации за енергия от ВИ (Насоките за 
държавната помощ 2014 – 2020, както и Ре-
гламент (ЕС) № 651/2014 на ЕК от 17 юни 
2014 г. за обявяване на някои категории 
помощи за съвместими с вътрешния пазар 
в приложение на членове 107 и 108 ДФЕС 
предвиждат премийно плащане, зелени сер-
тификати, съвместни схеми и други пазарни 
по характер схеми за подпомагане). За субе-
ктите по § 18, ал. 1 ПЗР ЗИДЗЕ не се отме-
нят преференциалните цени за изкупуване 
на енергията, не се отменя и гарантираното 
изкупуване по тези цени (преференциалните 
цени, макар и намалени, продължават да 
остават по-високи от реалната икономическа 
стойност на тази енергия), не се променя и 
срокът на дългосрочните договори – само 
се намаляват цените занапред и по начин, 
справедливо разпределящ финансовата тежест 
за чиста енергия и защита на околната среда 
в публичен интерес. На практика тези про-
изводители на енергия от ВИ получават по 
един специфичен начин преходен период за 
плавното им включване в свободния пазар. 
Поддържаната от Конституционния съд 
позиция тук се подкрепя и от юриспруден-
цията на СЕС. Закрилата на легитимните 
очаквания е един от основните принципи на 
правото на ЕС, изведен от СЕС в неговата 
практика (решение по дело C-369/09 P, ISD 
Polska and Others v. Commission, пар. 122; дело 
112/80, Firma Anton Dürbeck v Hauptzollamt 
Frankfurt am Main-Flughafen, пар. 48). Съдът 
на Европейския съюз свързва закрилата на 
легитимните очаквания с принципа на прав-
на сигурност, който изисква състоянието на 
правната рамка да е стабилно и предвидимо 
(решение по дело C-63/93, Duff and Others v 
Minister for Agriculture and Food and Attorney 
General, ECR 1996, пар. 20). Това не означава, 
че икономически активните субекти следва 
да възприемат всяка промяна в регулаторната 
рамка като произволна и неоправдана и да 
извличат легитимността на своите очаквания 
от обстоятелството, че са били третирани 
с предимство на пазара към даден момент, 
и от своето упование, че това положение 
ще се запази и в бъдеще (решение по дело 
230/78, Eridania v. Minister of Agriculture and 
Forestry, пар. 21 – 22; решение по дело 84/78, 
Ditta Angelo Tomadini Snc v Amministrazione 
delle finanze dello Stato, пар. 21; решение по