Държавен вестник, бр. 48, 2014 г., стр. 5

БРОЙ  48	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  5  
на мълчалив отказ в новоприетия ЗМВР се 
нарушава този конституционен принцип и 
отново се въвежда недопустима от правото 
привилегия за МВР. 
С изброените непрецизно и широко фор­
мулирани ограничения се нарушава чл. 8 от 
ЕКПЧ, Конвенция № 108 на Съвета на Европа 
от 28 януари 1981 г. за защита на лицата при 
автоматизираната обработка на лични данни и 
Директива 95/46/ЕО за защита на физическите 
лица при обработването на лични данни и за 
свободното движение на тези данни, които 
гарантират право на достъп до събираните за 
едно лице лични данни като част от правото 
на защитата им. Това право също може да се 
ограничава само при критериите, при които 
е допустимо ограничение и на правото на 
достъп до обществена информация. Тъй като 
в чл. 28, ал. 1 ЗМВР не е направена уговор­
ка какви са тези данни, предоставянето на 
които се отказва, то очевидно тук може да 
попадне както обществената информация, 
така и личните данни. Следователно същите 
разпоредби, които се явяват проблематични 
по отношение на достъпа до съхраняваната 
от МВР обществена информация, се явяват 
проблематични и по отношение на съхраня­
ваните лични данни. Гражданите могат да 
бъдат необосновано и произволно лишени не 
само от достъп до обществена информация, 
но и от достъп до събираните техни лични 
данни. Това пък ще ограничи упражняването 
на другите права, свързани със защитата на 
личните данни, като например правото да 
се иска тяхното актуализиране, коригиране, 
блокиране или унищожаване. 
III. Относно чл. 36, ал. 4, ал. 7, ал. 8 и ал. 9
Според чл. 105, ал. 2 от Конституцията 
на Република България Министерският 
съвет осигурява обществения ред и на­
ционалната сигурност. При действието на 
Конституцията от 1991 г. и трите Закона 
за МВР, приети съответно през 1991, 1997 
и 2006 г., възлагат като основна задача на 
вътрешното министерство защита на наци­
оналната сигурност. 
Едновременно с това Основният закон 
възлага и на президента на републиката 
функции по отношение на националната си­
гурност. Президентът като държавен глава и 
като равно отдалечен от трите власти трябва 
да бъде гарант, че при осъществяване на 
политиката по националната сигурност ще 
бъдат спазвани основните права и свободи на 
гражданите. С отнемането на правомощието 
на президента да назначава главния секретар 
на МВР той остава без механизъм да възпира 
назначаването на неподходящи фигури на 
най-висшата професионална длъжност.
Повече от 20 години, независимо от поли­
тическата обстановка и кое е управляващото 
мнозинство, висшата професионална длъж­
ност в Министерството на вътрешните работи 
се е заемала от лице, получило одобрението 
на Министерския съвет и на държавния глава. 
Мотивите на законопроекта и изказвания­
та на народни представители, подкрепящи 
назначаването на главния секретар на МВР 
да се ограничи само до правомощие на из­
пълнителната власт, не съдържат аргументи 
как това ще повиши гаранциите за вземане 
на балансирани решения. В изключително 
важна област като националната сигурност 
не бива да се допуска доминация на тясно 
партийни интереси. Президентът на републи­
ката е гарант за спазване на конституционно 
установените основни права и свободи на 
гражданите. Поради това трябва да бъде 
запазена неговата роля на гарант за осъ­
ществяването на интересите на обществото 
в областта на националната сигурност. Учас­
тието на държавния глава при назначението 
на главния секретар на МВР по предложение 
на Министерския съвет ще осигури стабил­
ност на решението и може да предотврати 
крайното му политизиране. Държавният глава 
е натоварен и с обществените очаквания да 
бъде възпиращ фактор и коректив срещу 
едностранно налагане на волята на управля­
ващото мнозинство в чувствителната сфера 
на националната сигурност. 
Демократичният метод за функциониране 
на държавната власт е търсенето и постигане­
то на съгласие, а не едностранното налагане 
на решения. Това важи още в по-голяма 
степен с оглед на приетото законодателно 
решение длъжността на главния секретар 
да бъде мандатна. 
Не съм съгласен и буди недоумение фактът, 
че липсват основания за предсрочно прекра­
тяване на мандата на главния секретар при 
тежко нарушение или системно неизпълнение 
на служебните задължения, или извършване­
то на действия, които накърняват престижа 
на министерството. За всички държавни 
служители в МВР са предвидени различни 
последици при неизпълнение на разпоред­
бите на закона и на служебни задължения, 
неспазване на служебни правомощия и т.н. 
За висшата професионална длъжност в МВР 
обаче няма да има последици при евенту­
ално неизпълнение на правомощията или 
нарушение на закона. Липсата на основания 
за предсрочно прекратяване на мандата при 
неправомерното изпълнение или неизпъл­
нение на задълженията може да превърне 
мандатността от юридическа гаранция за 
независимост на органа в средство за зло-
употреба с власт. 
IV. Относно чл. 38, чл. 39, ал. 1 и 2 и 
свързаните с тях чл. 57, ал. 1, § 8, 32, § 45, 
т. 3, § 49, т. 1, § 51, т. 1, буква „а“, § 57, 
58, § 61, т. 2, т. 5 – 9, § 62, 64, § 66, т. 1,