Държавен вестник, бр. 86, 2005 г., стр. 8

С Т Р .  8
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  86
ния; да представя доказателства; да участва в
наказателното производство; да прави иска-
ния, бележки и възражения; да се изказва пос-
леден; да обжалва актовете, които накърняват
неговите права и законни интереси, и да има
защитник. Обвиняемият има право защитни-
кът му да участва при извършване на действия
по разследването и други процесуални дейст-
вия с негово участие, освен когато изрично се
откаже от това право.
(2) Подсъдимият има право и на последна
дума.
Раздел II
Мярка за неотклонение и други мерки за про-
цесуална принуда
Мярка за неотклонение
Чл. 56. (1) Спрямо обвиняемия по дело от
общ характер може да се вземе мярка за неот-
клонение, когато от доказателствата по делото
може да се направи обосновано предположе-
ние, че е извършил престъплението, и е налице
основание по чл. 57.
(2) Когато обвинението се повдига при ус-
ловията на чл. 269, ал. 3, т. 2 и 3, мярка за не-
отклонение се взема след издирването на об-
виняемия.
(3) При определяне на мерките за неот-
клонение се вземат предвид степента на об-
ществената опасност на престъплението, до-
казателствата срещу обвиняемия, здравослов-
ното състояние, семейното положение, про-
фесията, възрастта и други данни за личност-
та на обвиняемия.
Цел на мерките за неотклонение
Чл. 57. Мерките за неотклонение се вземат
с цел да се попречи на обвиняемия да се укрие,
да извърши престъпление или да осуети при-
веждането в изпълнение на влязлата в сила
присъда.
Видове мерки за неотклонение
Чл. 58. Мерките за неотклонение са:
1. подписка;
2. гаранция;
3. домашен арест;
4. задържане под стража.
Акт за определяне на мярката за неотклонение
Чл. 59. (1) В акта, с който се определя мяр-
ката за неотклонение, се посочват: времето и
мястото на издаването му; органът, който го
издава; делото, по което се издава; трите имена
на обвиняемия; престъплението, за което е
привлечен като обвиняем, и мотивите за опре-
делената мярка.
(2) Актът се предявява на обвиняемия, кой-
то се задължава да не променя местоживеенето
си, без да уведоми писмено съответния орган за
новия си адрес.
Подписка
Чл. 60. Подписката се състои в поемане на
задължение от обвиняемия, че няма да напуска
местоживеенето си без разрешение на съответ-
ния орган.
Гаранция
Чл. 61. (1) Гаранцията може да бъде в пари
или ценни книжа.
(2) При определяне на гаранцията се взема
предвид и имущественото положение на обви-
няемия.
(3) Гаранцията, взета от органи на досъдеб-
ното производство, може да се обжалва от об-
виняемия или неговия защитник пред съответ-
ния първоинстанционен съд в срока за предста-
вянето є. Съдът разглежда незабавно делото в
закрито заседание и се произнася с определе-
ние, което е окончателно.
(4) Гаранцията може да бъде представена от
обвиняемия или от друго лице. При първона-
чално вземане на мярка за неотклонение га-
ранция или при изменение на мярката за неот-
клонение от подписка в гаранция съответният
орган определя срок за представянето є, който
не може да бъде по-малък от три дни и по-го-
лям от петнадесет дни.
(5) Когато гаранцията не бъде представе-
на в определения срок, съдът може да вземе
на подсъдимия по-тежка мярка за неотклоне-
ние, а в досъдебното производство прокуро-
рът може да направи искане по чл. 62, ал. 2
или чл. 64, ал. 1.
(6) При изменение на мярката за неотклоне-
ние от по-тежка в гаранция обвиняемият се
освобождава след внасянето є.
(7) Оттегляне на гаранцията не се допуска.
(8) Гаранцията се освобождава, когато об-
виняемият бъде освободен от наказателна от-
говорност или от изтърпяване на наложеното
наказание, оправдан, осъден на наказание без
лишаване от свобода или задържан за изпълне-
ние на наказанието.
Домашен арест
Чл. 62. (1) Домашният арест се състои в заб-
рана обвиняемият да напуска жилището си без
разрешение на съответния орган.
(2) Мярката за неотклонение домашен арест
в досъдебното производство се взема и контро-
лира от съда по реда на чл. 64 и 65.
Задържане под стража
Чл. 63. (1) Мярка за неотклонение задържа-
не под стража се взема, когато е налице обосно-
вано предположение, че обвиняемият е извър-
шил престъпление, което се наказва с лишава-
не от свобода или друго по-тежко наказание, и
доказателствата по делото сочат, че съществу-
ва реална опасност обвиняемият да се укрие или
да извърши престъпление.