Държавен вестник, бр. 42, 2020 г., стр. 14

СТР.  14	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  42
във формален смисъл“ се разбира държава 
на правната сигурност, където съдържание­
то на правния ред е ясно, недвусмислено и 
безпротиворечиво определено; функционират 
механизми и институции, които гарантират 
спазването на правните предписания (Решение 
№ 1 от 2005 г. по к.д. № 8/2004 г.).
Предвид така очертаната еволюция в прак­
тиката на Конституционния съд е възможно да 
възникне конфликт между възстановителното 
действие на решението за противоконститу­
ционност и други елементи на принципа на 
правовата държава. Предходната редакция 
на оспорената разпоредба може също да е 
противоконституционна и това да застраша­
ва права и свободи на гражданите (правова 
държава в материален смисъл) или пък да не 
се вписва безпротиворечиво в действащата 
правна система (правова държава във форма­
лен смисъл). Самият принцип на правовата 
държава допуска такъв възможен конфликт 
и предвижда преодоляването му чрез метода 
на балансирана преценка.
В рамките на контрола за конституционност 
по чл. 149, ал. 1, т. 2 Конституционният съд 
не разполага със средства да постигне баланс 
между възстановителното действие на реше­
нието за противоконституционност и другите 
елементи на принципа за правовата държава. 
Това е така, защото предмет на конституционен 
контрол са само действащи правни актове. 
Възстановително действие на решението на 
Конституционния съд спрямо предходната 
редакция на оспорената норма би могло да се 
прояви от момента на влизането му в сила. До 
този момент действа редакцията на нормата, 
която е обявена за противоконституционна. 
Ето защо Конституционният съд не може 
да се произнесе в същото производство и за 
конституционосъобразността на предходната 
редакция на нормата, чието действие все още 
не е възстановено.
В компетентността на Народното събрание 
е, ако прецени, да преодолее правния вакуум, 
който може да възникне от решението на 
Конституционния съд за противоконституци­
онност на закон, като държи сметка за баланса 
между отделните измерения на правовата 
държава. Това произтича пряко от върховен­
ството на Конституцията и принципа на пра­
вовата държава, задължаващи управлението 
на държавата, а следователно всеки държавен 
орган, на първо място Народното събрание, 
да спазва Конституцията и законите в този 
посочен от Основния закон ред.
По изложените по-горе съображения реше­
нието на Конституционния съд не произвежда 
възстановително действие и в хипотезата, при 
която за противоконституционен е обявен 
закон, отменящ действащ, без да дава нова 
правна уредба на същите обществени отно­
шения, които са били предмет на регулиране 
от отменения закон. Такъв закон остава годен 
предмет на контрол за конституционосъобраз­
ност независимо от влизането му в сила, тъй 
като запазва самостоятелно значение.
В заключение, решението на Консти­
туционния съд, с което се обявява за про­
тивоконституционен закон, не произвежда 
възстановително действие.
По горните съображения и на основание 
чл. 149, ал. 1, т. 1 от Конституцията Консти­
туционният съд
Р Е Ш И :
Обявените за противоконституционни 
ненормативни актове – закони във формален 
смисъл, решения на Народното събрание и 
укази на президента – са невалидни от при­
емането или издаването им.
По отношение на заварените от решени­
ето на Конституционния съд неприключе­
ни правоотношения и правоотношенията, 
предмет на висящи съдебни производства, 
противоконституционният закон не се при­
лага. Народното събрание урежда правните 
последици от прилагането на обявения за 
противоконституционен закон.
Решението на Конституционния съд, с 
което закон, изменящ или отменящ действащ 
закон, се обявява за противоконституционен, 
няма възстановително действие.
Решението е подписано с особено мнение 
по въпрос едно от съдиите Гроздан Илиев 
и Таня Райковска, по въпрос две от съдия 
Гроздан Илиев и по въпрос три от съдиите 
Георги Ангелов и Гроздан Илиев. 
Съдиите Георги Ангелов и Атанас Семов 
са изразили становище.
Председател: 
Борис Велчев
ОСОБЕНО МНЕНИЕ
на съдиите Гроздан Илиев и Таня Райковска 
по конституционно дело № 5/2019 г.
и конституционно дело № 12/2019 г. 
С настоящото особено мнение изразяваме 
своите резерви относно допустимостта на ис­
кането по к. д. № 5/2019 г., изложени вече в 
определението по допустимост от 9.05.2019 г., 
и по отношение на тази част от решението, с 
която е даден отговор на следните въпроси: 
„Какви са правните последици от решенията 
на Конституционния съд, с които се обявява 
за противоконституционен закон с еднократ­
но правно действие?“ и „Какви са правните 
последици от решенията на Конституционния 
съд в хипотезата, когато се обявява за про­
тивоконституционен ненормативен правен 
акт – решение на Народното събрание (НС) 
или указ на президента?“ 
Подписахме с особено мнение решението 
по посочените въпроси, тъй като не поддър­
жаме приетото от мнозинството от съдиите 
и отразено в диспозитива на тълкувателното 
решение правно разрешение, а именно: