Държавен вестник, бр. 56, 2017 г., стр. 26

СТР.  26	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  56
ВЪРХОВЕН 
АДМИНИСТРАТИВЕН СЪД
РЕШЕНИЕ № 815 
от 20 януари 2017 г.
по административно дело № 4268 от 2016 г.
Върховният административен съд на Репуб­
лика България – второ отделение, в съдебно 
заседание на двадесет и пети октомври две 
хиляди и шестнадесета година в състав: пред-
седател: Ангел Калинов, членове: Джузепе 
Роджери, Любомира Мотова, при секретар 
Зорница Божкова и с участието на прокуро-
ра Георги Камбуров изслуша докладваното 
от съдията Джузепе Роджери по адм. дело 
№ 4268/2016.
Производството е по реда на чл. 185 и 
сл. АПК.
Образувано е по жалба на сдружение 
„Национално сдружение на частните болни-
ци“, сдружение „Център за защита правата в 
здравеопазването“, Сдружение на общинските 
болници в България и сдружение „Българска 
болнична асоциация“ срещу Наредба № 6 от 
10.02.2005 г. за утвърждаване на медицински 
стандарт „Ендокринология и болести на 
обмяната“, издадена от министъра на здра-
веопазването (обн., ДВ, бр. 20 от 8.03.2005 г.; 
изм. и доп., бр. 64 от 17.08.2010 г., бр. 92 от 
23.11.2010 г., бр. 32 от 8.04.2014 г., в сила от 
1.01.2014 г.).
Жалбоподателите поддържат оплаквания 
за нищожност на разпоредбите, касаещи 
последното изменение на наредбата, извър-
шено с ДВ, бр. 32 от 8.04.2014 г., в сила от 
1.01.2014 г., със заключителните разпоредби 
на Наредбата за изменение и допълнение 
на Наредба № 2 от 2010 г. за утвърждаване 
на медицински стандарт „Кардиология“. С 
жалбата в условията на евентуалност се на-
веждат още доводи за незаконосъобразност 
на оспорения подзаконов нормативен акт в 
неговата цялост поради несъответствие на 
съдържанието на наредбата с предмета и 
обхвата на законовата делегация по чл. 6 от 
Закона за лечебните заведения (ЗЛЗ), липса 
на форма във връзка с изискването на чл. 10 
от Закона за нормативните актове (ЗНА), 
нарушение на правилата на чл. 26 и 28 ЗНА 
и противоречие с чл. 3 от Закона за ограни-
чаване на административното регулиране и 
административния контрол върху стопанската 
дейност (ЗОАРАКСД). Претендира се отмяна 
на обжалваната наредба и присъждане на 
разноски.
Ответникът – министърът на здравеопаз-
ването, чрез процесуалния му представител 
излага съображения за неоснователност на 
подадената жалба. Прави възражение за пре-
комерност на претендираните от сдруженията 
разноски за адвокатско възнаграждение.
Представителят на Върховната админи-
стративна прокуратура изразява мотивирано 
становище за допустимост, но неоснователност 
на жалбата.
По силата на чл. 186, ал. 1 АПК правото 
на оспорване на подзаконов нормативен акт 
принадлежи на гражданите, организациите и 
органите, чиито права, свободи или законни 
интереси са засегнати или могат да бъдат 
засегнати от него или за които той поражда 
задължения. Следователно задължителна 
предпоставка за допустимост на оспорването 
на наредбата е наличието на правен интерес 
от търсената съдебна защита. Видно от Тълку-
вателно решение № 2 от 12.02.2010 г. по тъл-
кувателно дело № 4/2009 г., на общо събрание 
на колегиите на Върховния административен 
съд, съсловните (браншовите) организации и 
другите юридически лица с нестопанска цел 
могат да оспорват подзаконови нормативни 
актове при наличието на правен интерес, 
обоснован от предмета на дейност и целите, 
за които са създадени. В случая иницииралите 
съдебен контрол неправителствени организа-
ции са юридически лица с нестопанска цел, 
създадени в обществена полза, чийто предмет 
на дейност и основни цели обуславят извод 
за наличие на правен интерес от заявеното 
оспорване. Развивайки обществена дейност в 
областта на усъвършенстване на българското 
здравеопазване, включително посредством 
подобряване на нормативната база, защита 
правата на пациенти, граждани и организа-
ции в сферата на здравеопазването, защита 
на честната конкуренция между лечебните 
заведения, осигуряване на оптимални условия 
за предоставяне на здравни услуги в Бълга-
рия и успешно функциониране на лечебните 
заведения, развитие на общинските болници 
и повишаване достъпността на обслужваното 
население до по-високо ниво на специализи-
рани медицински дейности, подобряване на 
медицинското обслужване и др., оспорващите 
сдружения имат качеството на активно ле-
гитимирани субекти, поради което жалбата 
им срещу подзаконовия нормативен акт е 
процесуално допустима.
Разгледана по същество, жалбата е осно-
вателна.
Наредба № 6 от 10.02.2005 г. за утвържда-
ване на медицински стандарт „Ендокрино-
логия и болести на обмяната“ е издадена от 
министъра на здравеопазването на основание 
чл. 6, ал. 1 ЗЛЗ. По делото няма данни да са 
изготвени и предварително публично опове-
стени мотиви за приемане на наредбата, като 
липсват данни проектът на наредбата да е 
бил публикуван за обществено обсъждане. 
Подзаконовият нормативен акт е обнародван 
в „Държавен вестник“, бр. 20 от 2005 г. По 
делото е представена Наредба за изменение 
и допълнение на Наредба № 6 от 10.02.2005 г.