Държавен вестник, бр. 97, 2006 г., стр. 33

Б Р О Й  97
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  33
(3) Превишението е еднодневната промяна
в стойността на портфейла, която надвишава
показателя на стойността под риск, изчислен
за същия ден на базата на вътрешния модел.
(4) Инвестиционният посредник изчислява
превишенията последователно на базата на бек-
тестове с действителни или хипотетични про-
мени в стойността на портфейла.
(5) За изчисляването на надбавката по ал. 2
броят на превишенията се определя най-малко
веднъж на тримесечие.
(6) По изключение и при извънредни об-
стоятелства заместник-председателят може да
разреши използване на нулев мултипликаци-
онен фактор, ако инвестиционният посредник
докаже, че моделът е коректен и че използва-
нето на мултипликационния фактор е неоп-
равдано.
(7) Ако заместник-председателят установи
повече от 11 превишения за последните 250
работни дни, той разпорежда да се преустанови
ползването на модела или налага подходящи
мерки за незабавното му подобряване.
(8) Инвестиционният посредник уведомява
заместник-председателя в срок пет работни дни
за превишенията, установени чрез бек-тестове,
които налагат увеличение на надбавката.
(9) При изчисляването на показателя за стой-
ност под риск инвестиционният посредник спаз-
ва следните минимални изисквания:
1. показателят се изчислява най-малко
ежедневно;
2. при изчислението се използва 99 % еднос-
транен доверителен интервал;
3. при изчислението се използва 10-дневен
еквивалентен период на задържане;
4. при изчислението се използва историчес-
ки период на наблюдение от най-малко една
година, освен ако се налага по-кратък период
на наблюдение поради съществено увеличение
във волатилността на цените;
5. данните се актуализират тримесечно.
Чл. 103. Вътрешният модел за измерване на
риска трябва да обхваща всички съществени
ценови рискове, свързани с позиции в опции
или подобни позиции, като рисковете, които не
са обхванати от модела, трябва да са достатъч-
но покрити със собствен капитал.
Чл. 104. (1) Вътрешният модел за измерва-
не на риска трябва да обхваща достатъчен брой
рискови фактори в зависимост от степента на
активност на инвестиционния посредник на
съответните пазари, като включва най-малко
риска, свързан с промяна в лихвен процент,
валутния риск, риска, свързан с акциите, и сто-
ковия риск.
(2) За определяне на рисковите фактори сис-
темата за измерване на риска трябва да включва:
1. рисковите фактори, свързани с лихвените
проценти в различни валути, в които инвестици-
онният посредник има балансови или задбалан-
сови позиции, чувствителни на промени на лих-
вен процент; инвестиционният посредник тряб-
ва да моделира кривата на доходността, изпол-
звайки някой от общоприетите методи; за съ-
ществените позиции, изложени на риск, свързан
с лихвен процент, кривата на доходността за ос-
новните валути и пазари се разделя най-малко
на шест падежни интервала, за да бъде обхвана-
та промяната във волатилността на лихвения
процент по кривата на доходността; системата
трябва да обхваща и риска от непълна корела-
ция между различните криви на доходност;
2. рисковите фактори, свързани със злато и
отделни чуждестранни валути, в които са пози-
циите на инвестиционния посредник; за пози-
циите в предприятия за колективно инвестира-
не се отчитат техните действителни валутни
позиции; инвестиционният посредник може да
ползва отчетите за валутни позиции на пред-
приятията за колективно инвестиране, изгот-
вени от трети страни, когато тяхната точност е
осигурена в достатъчна степен; ако инвестици-
онният посредник не разполага с информация
за валутните експозиции на предприятията за
колективно инвестиране, позициите се отчитат
съгласно чл. 72, ал. 7 и 8;
3. отделни рискови фактори за всеки капи-
талов пазар, на който се търгуват акции и на
който инвестиционният посредник има значи-
телни позиции;
4. отделни рискови фактори за всяка стока,
в която инвестиционният посредник има зна-
чителни позиции, като се отчитат пазарните
характеристики, включително датите за достав-
ка и предоставените на участниците в търгови-
ята възможности за затваряне на позиции; сис-
темата трябва да обхваща и риска от несъвър-
шена корелация между подобни, но не еднакви
стоки, и промените на форуърдните цени, въз-
никващи от несъчетаване на падежите.
(3) Инвестиционният посредник може да
използва във вътрешния модел емпирични ко-
релационни зависимости за рисковите катего-
рии, ако системата за измерване на корелаци-
онните зависимости е надеждна и се прилага за
всички зависимости.
Г л а в а  д в а н а д е с е т а
МИНИМАЛНИ КАПИТАЛОВИ ИЗИСКВА-
НИЯ ВЪВ ВРЪЗКА С КРЕДИТНИЯ РИСК
Раздел I
Стандартизиран метод
Чл. 105. При изчисляване стойността на
рисковопретеглените експозиции за целите на
чл. 21, т.1 инвестиционните посредници прила-
гат стандартизирания метод по този раздел или
метода на вътрешните рейтинги по глава два-
надесета, раздел II след получаване на одобре-
ние от заместник-председателя.
Чл. 106. (1) Стойността на експозиция на
даден актив е балансовата му стойност, а стой-
ността на задбалансова позиция по приложе-
ние № 2 представлява процент от нейната стой-
ност, както следва: