Държавен вестник, бр. 29, 2011 г., стр. 102

СТР.  102	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  29
4.5.6. Изисквания за охлаждането 
Може да се приложи процедура на ес-
тествено или принудително охлаждане. При 
принудително охлаждане се използва добрата 
инженерна преценка за конструиране на сис-
теми, които да подават охлаждащ въздух през 
двигателя, студено масло през смазочната 
система на двигателя, да отнемат топлината 
от охладителя през охладителната система на 
двигателя и да отнемат топлината от система-
та за последваща обработка на отработилите 
газове. В случай на принудително охлаждане 
на системата за последваща обработка на от-
работилите газове охлаждащият въздух не се 
пуска в действие, преди системата за послед-
ваща обработка на отработилите газове да се 
е охладила под температурата за задействане 
на катализатора. Не се допуска процедура на 
охлаждане, която има за последица непред-
ставителни емисии. 
Изпитването за емисиите на отработили 
газове при пускане при студен двигател може 
да започне след охлаждане само когато темпе-
ратурите на маслото на двигателя, на охлажда-
щата течност и температурата на последваща 
обработка са стабилизирани между 20 °C и 
30 °C най-малко за петнайсет минути. 
4.5.7. Протичане на цикъла 
4.5.7.1. Цикъл на пускане при студен двигател 
Последователността на изпитването започва 
с цикъла на пускане при студен двигател след 
завършването на охлаждането, когато бъдат 
спазени изискванията, определени в точка 4.5.6. 
Двигателят се пуска съгласно процедурата 
за пускане, препоръчана от производителя в 
ръководството за експлоатация, чрез промишлен 
стартер или чрез динамометъра. 
Щом се определи, че двигателят е пуснат, 
се задейства устройството за измерване на 
времето на работа на празен ход. Двигателят 
се оставя да работи на празен ход без никакво 
натоварване за 23 ± 1 s. Започва се преходни-
ят цикъл на двигателя, така че първият запис 
да бъде след 23 ± 1 s. Времето на работа на 
празен ход е включено в интервала 23 ± 1 s.
Изпитването се извършва съгласно ета-
лонния цикъл, посочен в приложение № 3, 
допълнение 4. Командите за честотата на 
въртене и въртящият момент на двигателя се 
задават при 5 Hz (10 Hz – препоръчително) 
или повече. Зададените точки се изчисляват 
чрез линейна интерполация между точките за 
1 Hz от еталонния цикъл. Обратната връзка за 
честотата на въртене и въртящия момент се 
записва най-малко на всяка секунда по време 
на изпитвателния цикъл, а сигналите могат да 
бъдат филтрирани електронно.
4.5.7.2. Данни, постъпващи от анализаторите 
При пускането на двигателя измервател-
ната апаратура се пуска в действие, като 
едновременно: 
 – започва да събира или анализира възду-
ха за разреждане, ако се използва система за 
разреждане на пълния поток, 
 – започва да събира или анализира неразре-
дените или разредените отработили газове в 
зависимост от използвания метод, 
 – започва да измерва количеството раз-
редени отработили газове и необходимите 
температури и налягания, 
 – започва да записва масовия дебит на 
отработилите газове, ако се използва анализ 
на неразредени отработили газове, 
 – започва да записва данните на обратна 
връзка за честотата на въртене и въртящия 
момент от динамометричния стенд. 
Ако се използва измерване на неразреде-
ните отработили газове, концентрациите на 
емисиите (HC, CO и NOx) и масовият дебит 
на отработилите газове се измерват постоянно 
и се съхраняват с честота най-малко 2 Hz в 
компютърна система. Всички други стойности 
може да се записват при честота на измер-
ване от поне 1 Hz. За аналогови анализатори 
характеристиката се записва, а при оценката 
на данните калибровъчните данни може да 
се подават в реално време или независимо 
от времето. 
Ако се използва система за разреждане на 
целия поток, съдържанието на НС и NOx се 
измерва постоянно в тунела за разреждане при 
честота най-малко 2 Hz. Средните концентрации 
се определят чрез интегриране на сигналите 
от анализатора през време на изпитвателния 
цикъл. Времето за реакция на системата трябва 
да бъде не повече от 20 s и се координира с 
колебанията на потока в системата за вземане 
на проби при постоянен обем (CVS) и при 
необходимост – с отклоненията във времето за 
вземане на проби/изпитвателен цикъл. СО и 
CO2 се определят чрез интегриране или анали-
зиране на концентрациите в торбата за проби, 
събрани по време на цикъла. Концентрациите 
на газообразни замърсители в разредения въздух 
се определят чрез интегриране или събиране 
в основната торба. Всички други стойности 
се записват при най-малко едно измерване в 
секунда (1 Hz). 
4.5.7.3. Вземане на проби от праховите 
частици 
При пускането на двигателя системата за 
събиране на проби на прахови частици се 
превключва от режим с деривация към режим 
на събиране на частици. 
Ако се използва система за частично раз-
реждане на потока, помпата(ите) за вземане 
на проба(и) се регулира(т) така, че дебитът 
на потока през сондата за вземане на проби 
от прахови частици или през тръбата за прех-
върляне да се поддържа пропорционален на 
масовия дебит на отработилите газове.