Държавен вестник, бр. 21, 2004 г., стр. 41

Б Р О Й  21
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  41
6.2.2. Основното оборудване за всяка специалност
(основните материали, инструменти и машини) да бъде
съобразено с отразеното в т. 2 “Профил на професия-
та”, графа “Предмети и средства на труда”.
Обучаваните по специалности “Производство на
плочи” и “Производство на фурнир и слоеста дървеси-
на” се обучават в реални производствени условия.
6.3. Материалната база трябва да бъде в съответст-
вие с изискванията на действащите нормативни актове
на Министерството на образованието и науката, Ми-
нистерството на труда и социалната политика, Минис-
терството на вътрешните работи, Министерството на
здравеопазването, отрасловите министерства и съот-
ветните български стандарти.
Нормативните изисквания към учебната работил-
ница са в съответствие с дейностите, които ще се извър-
шват в нея, видовете технологични процеси, ергоно-
мичните, естетичните изисквания и методическите
указания.
7. Изисквания към обучаващите
7.1. По теория:
Право да преподават теория имат лица, притежава-
щи висше образование на образователно-квалифика-
ционни степени “бакалавър” или “магистър” по специ-
алности от област “Дървообработване и производство
на мебели”, съответстващи на учебните предмети или
модули от отрасловата и специфичната задължителна
професионална подготовка.
7.2. По практика:
Право да преподават практика по отделните специ-
алности имат лица, притежаващи образователно-ква-
лификационна степен “бакалавър”, “магистър” и “спе-
циалист” по съответната специалност от област “Дър-
вообработване и мебелно производство”.
Препоръчително е на всеки три години обучаващи-
те да преминават курс за актуализиране на професио-
налните и педагогическите знания и умения.
8. Процедури за преглед и актуализиране на ДОИ:
• апробиране на ДОИ в обучаващи институции;
• текущ мониторинг на дейностите, свързани с внед-
ряване на ДОИ;
• ежегоден анализ на резултатите и промени при
доказана необходимост.
1885
ВЪРХОВЕН
АДМИНИСТРАТИВЕН СЪД
ОПРЕДЕЛЕНИЕ № 1630
от 9 март 2004 г.
по административно дело № 1630 от 2004 г.
Върховният административен съд в състав:
председател—Светла Петкова, и членове: Йор-
дан Константинов, Иван Трендафилов, Гали-
на Матейска и Диана Гърбатова, разгледа ад-
министративно дело № 1630 по описа на Вър-
ховния административен съд—петчленен със-
тав, за 2004 г., докладвано от съдията Йордан
Константинов.
Производството е образувано по жалба на
Съюза на фармацевтите в България—София,
представляван от адв. Олег Пенков от САК,
против § 3, т. 1, буква “в” от Постановление
№ 320 на Министерския съвет от 22 декември
2003 г. за изменение и допълнение на Тарифа-
та за таксите, които се събират за издаване на
лицензии за дейности по Закона за контрол
върху наркотичните вещества и прекурсори-
те, одобрена с Постановление № 2 на Минис-
терския съвет от 2001 г. (ДВ, бр. 114 от 2003 г.).
В жалбата се съдържа искане по чл. 15, ал. 1
ЗВАС за допускане на спиране на обжалваната
норма на акта на Министерския съвет, тъй като
при евентуално уважаване на жалбата няма да
е налице възможност магистър-фармацевтите
да получат обратно внесените такси .
Жалбата е изпратена от Министерския съ-
вет на Република България до Върховния адми-
нистративен съд с писмо изх. № 08.02—12 от
23.II.2003 г.
Върховният административен съд на Репуб-
лика България, петчленен състав, на основа-
ние на данните по делото и закона приема за
установено следното:
Съгласно чл. 15, ал. 1 ЗВАС жалбата или
протестът срещу нормативен акт или общ ад-
министративен акт не спира изпълнението му,
освен ако съдът постанови друго. Цитираната
правна норма съставлява установено от зако-
нодателя правило, чрез което се осъществява
временната защита срещу незаконосъобразен
административен акт.
С цитираната по-горе правна норма е уве-
личен размерът на дължимата държавна так-
са за издаване на лицензия за търговия на дреб-
но и за съхраняване на наркотични вещества и
на техните препарати от 50 лв. на 800 лв., или
16 пъти. Същата норма е в сила от 5.I.2004 г. и
до решаването на въпроса за нейната законо-
съобразност следва да бъде внасян по-високи-
ят размер държавна такса. Предвид нормата
на чл. 27, ал. 1 ЗВАС следва да бъде направен
изводът, че в случай на уважаване на жалбата
внесените държавни такси за времето от вли-
зане в сила на нормата до отмяната є не са
недължимо платени и по този начин магис-
тър-фармацевтите не могат да получат същи-
те обратно, от което те несъмнено биха пре-
търпели финансови загуби.
Посочените по-горе обстоятелства налагат
извода, че съществува спор законосъобразно ли
с атакуваната норма е увеличен размерът на
дължимата държавна такса за издаване на съ-
ответната лицензия и изпълнението на същата
би довело до настъпване на непоправими вреди
за магистър-фармацевтите.
Поради това са налице условията по чл. 15,
ал. 1 ЗВАС за спиране изпълнението на ата-
куваната подзаконова нормативна разпоред-
ба до приключването на спора с влязло в сила
решение като обезпечителна мярка за защи-
та на законните права и интереси на жалбо-
подателя.
На основание чл. 31 ЗВАС това определение
следва да бъде обнародвано в официалния раз-
дел на “Държавен вестник”.
Водим от горното и на основание чл. 15, ал. 1
ЗВАС Върховният административен съд, пет-
членен състав,