Държавен вестник, бр. 67, 2024 г., стр. 168

СТР.  168	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  67
не само по отношение на условията и реда 
за назначаване и освобождаване, разгледани 
по-горе, но и по отношение на възложените 
им правомощия и реда за осъществяването 
им. Като резултат тези различия обуславят 
дискриминационно третиране на главния 
прокурор и неговите заместници в рамките на 
наказателния процес на основание признака 
„обществено положение“.
В получените по повод оспорените разпо­
редби становища и правни мнения могат да 
бъдат откроени две позиции.
Висшият съдебен съвет, Върховният адми­
нистративен съд, Националната следствена 
служба, Българската съдийска асоциация, Асо­
циацията на прокурорите в България и проф. 
д.ю.н. Васил Мръчков подкрепят аргументите 
в искането и считат, че редът за разследване 
на главния прокурор, уреден в глава тридесет 
и първа „а“ от НПК, е противоконституцио­
нен. Те изтъкват извънредния, ad hoc характер 
както на прокурора, разследващ главния про­
курор, така и на контролиращия го прокурор 
и стигат до заключение, че е невъзможно 
чрез законови изменения тези органи да се 
вместят в изискванията на Конституцията по 
отношение на структурата на прокуратурата, 
нейните функции и правомощия и тези на 
главния прокурор като конституционен орган, 
определени в действащия Основен закон и в 
практиката на Конституционния съд. Според 
тях разглежданият специален ред за реализи­
ране на наказателната отговорност на главния 
прокурор не е необходим, тъй като по дейст­
ващото законодателство разследване срещу 
главния прокурор може да бъде проведено 
от всеки прокурор при стриктно спазване на 
разпоредбите на ЗСВ и НПК.
От друга страна, президентът, Министер­
ският съвет, министърът на правосъдието, 
министърът на вътрешните работи, Висшият 
адвокатски съвет, Съюзът на юристите в Бъл­
гария, Българската асоциация за европейско 
право и Фондация „Антикорупционен фонд“ 
изразяват несъгласие с аргументите в искането 
и считат, че редът за разследване на главния 
прокурор не е противоконституционен. Те го 
приемат за оправдано и необходимо изключе­
ние от общите правила за осъществяване на 
магистратска дейност, доколкото той постига 
адекватен баланс между нуждата да се регу­
лира удачно позиционирането в прокурор­
ската йерархия на органа по разследване на 
главния прокурор и неговите заместници и 
вътрешноинституционалните му отношения с 
онези, които е призван да разследва, както и 
възможността за ведомствен и външен контрол 
върху актовете му. Според тях особеностите 
на прокурора, разследващ главния прокурор, 
не са белези на извънредност на органа, а на 
специализация, която се налага от специфич­
ната власт на главния прокурор, йерархичната 
структура на прокуратурата и съществуващия 
конституционен модел в България.
1. По отношение на „извънредността“ на 
прокурора, разследващ главния прокурор, и 
на контролиращия го прокурор
В допълнение на съображенията, изложе­
ни във връзка с довода за противоконститу­
ционност на разпоредбите от ЗСВ относно 
разследващия прокурор като „извънреден“, 
Съдът посочва, че прокурорът, разследващ 
главния прокурор, както и контролиращият 
го прокурор са прокурори, които се назнача­
ват от прокурорската колегия на ВСС по реда 
за назначаването на всички прокурори и са 
част от структурата на ВП. Тези прокурори 
прилагат общите материален и процесуален 
наказателен закон, тяхната дейност се под­
чинява на общите наказателнопроцесуални 
принципи, а внесените обвинителни актове 
подлежат на разглеждане от общ съд, какъвто 
е Софийският градски съд. Специализацията 
на тези двама прокурори е единствено с оглед 
субекта на престъпление – главен прокурор или 
негов заместник. Наказателно-процесуалният 
кодекс познава традиционно специализация 
на прокурори именно с оглед на субекта. В 
част пета „Особени правила“ (в която се на­
мира и глава тридесет и първа „а“, предмет на 
конституционния контрол) се намират глава 
тридесета и глава тридесет и първа, които 
предвиждат специализирани прокурори по дела 
за престъпления, извършени от непълнолетни 
лица, респективно – извършени от военни лица. 
Съществуването на такива особени правила 
и на специализирани прокурори досега не е 
подлагано на съмнение с оглед на тяхната 
конституционосъобразност. Уредбата на някои 
особености на процедурата и предвиждането на 
някои специфики в глава тридесет и първа „а“ 
от НПК произтичат от качеството на субекта 
на евентуалното престъпление (главен проку­
рор или негов заместник) и не са подчинени 
на намерение на законодателя да ограничи 
техните проце­суални права, а напротив – да 
им осигури максимална защита (например 
чрез разширяване на възможностите за съ­
дебен контрол върху прокурорските актове). 
Съгласно чл. 411и, доколкото в тази глава 
няма особени правила, се прилагат общите 
правила. Това означава, че прокурорът, раз­
следващ главния прокурор, и контролиращият 
го прокурор трябва да осигурят на обвиняемия 
главен прокурор или негов заместник всички 
права по НПК, да прилагат правилата относно 
доказателствения процес, образуването и про­
веждането на разследването, относно начина 
на изготвяне и съдържанието на прокурорски­
те актове и способите за контрол върху тях, 
както и контрол върху разследващите органи. 
Тези характеристики сочат на законодателно 
уреден специализиран прокурор, а не на извън­
реден такъв. Необходимостта от създаването 
на такъв орган е въпрос на държавна поли­
тика и законодателна целесъобразност, а не 
на конституционосъобразност, поради което 
Конституционният съд не може да подлага