Държавен вестник, бр. 61, 2004 г., стр. 6

С Т Р .  6
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  61
Евентуалното преотстъпване на част от тази
дейност не представлява промяна във форма-
та на държавното устройство. Европейският
съюз не е нито федерация, нито каквато и да е
друга форма на държавно устройство. То не
засяга и териториалната цялост на страната
като един от белезите на формата на държавно
устройство.
Членството на Република България в Евро-
пейския съюз не води и до промяна на формата
на държавно управление. С него не се засягат
белезите, които го характеризират. Република
България участва както във формирането на
органите на Европейския съюз, които създават
актове с пряко и универсално действие по отно-
шение на нея, така и при тяхното приемане.
Прилагането на такива актове не нарушава
принципите, върху които е изградена държава-
та, и баланса на конституционните институции.
Балансът, който трябва да се съблюдава в съз-
дадената с Конституцията форма на държавно
управление, има предвид само вътрешните от-
ношения между основните конституционни
органи на държавата. Този установен баланс не
се засяга от членството в Европейския съюз и
участието в създаване на актове и взимане на
решения от неговите органи.
Демократичният конституционен модел, по
който е организирана съвременната българска
държава, няма да бъде засегнат от бъдещо член-
ство в една наднационално организирана меж-
дудържавна общност, в която произтичащата
от народите на държавите членки демократич-
на легитимация е гарантирана.
2. Относно отпадане забраната за придоби-
ване на право на собственост върху земя от
граждани на Европейския съюз
Според чл. 14, ал. 2 ДСЕО вътрешният па-
зар на общността “обхваща пространство без
вътрешни граници, в което е осигурено сво-
бодното движение на стоки, лица, услуги и
капитали”. Свободното движение на капита-
ли и равнопоставеността на правните субекти
на страните—членки на Европейската общ-
ност, на територията на другите страни член-
ки включва и правото им да закупуват земя
във всяка от тях. С това не се накърнява тери-
ториалната им цялост.
Разпоредбата на чл. 22, ал. 1 от Конститу-
цията, според която чужденците и чуждест-
ранните юридически лица не могат да придо-
биват право на собственост върху земя освен
при наследяване по закон, в който случай те
следва да прехвърлят собствеността си, не е
свързана със защита на териториалната ця-
лост на Република България, която характе-
ризира формата на нейното държавно устройс-
тво. Член 22, ал. 1 от Конституцията урежда
специален режим на собствеността върху зе-
мята от вещноправен характер, като създава
ограничения за придобиването є от чужди
граждани и чужди юридически лица.
Поначало в действащата Конституция като
едно от основните начала, върху които е изгра-
дена държавата, е записан изрично принципът
за ангажираност на Република България в уста-
новяването на справедлив международен ред
(чл. 24, ал. 2). Тази конституционна повеля за
постигането на “справедлив международен ред”
дава рамката и основанието за присъединява-
нето на държавата в обединена Европа и въз-
приемането на наднационално, пряко и универ-
сално действие на нейните актове по отноше-
ние на Република България. Израз на това са и
разпоредбите на чл. 5, ал. 4, чл. 85, ал. 2 и чл. 149,
ал. 1, т. 4 от Конституцията. Изложеното нала-
га извода за отвореността на българската дър-
жава към международното право с произтича-
щата от това възможност за конституционно
възлагане за действия и осъществяване на мер-
ки с цел изграждане на обединена Европа.
 Изменението на Конституцията, наложено
от необходимостта от поставянето є в съответ-
ствие с изискването за пълноправно членство на
Република България в Европейския съюз, не
нарушава нейния суверенитет. Съгласно чл. 1,
ал. 2 от Конституцията “цялата държавна власт
произтича от народа. Тя се осъществява от него
непосредствено и чрез органите, предвидени в
тази Конституция”. От това следва, че народът
може по своя воля чрез избраното от него На-
родно събрание да делегира част от суверенните
си права съобразно изискванията на междуна-
роден договор, по който България е страна. Вли-
зането на Република България в Европейския
съюз става след ратификация от Народното съб-
рание на договора за присъединяването є. Тази
ратификация е израз на народната воля. Произ-
тичащото от това членство в Европейския съюз
е в защита на суверенитета на страната и на
националната сигурност. Предвид самия харак-
тер на интеграционния процес става дума за
споделено упражняване на суверенитет, при ко-
ето държавите членки изпълняват съвместно
част от своите задачи и дотолкова упражняват
общо суверенитета си. Суверенитетът на Репуб-
лика България не е застрашен, защото в случая
приемането от органите на Европейския съюз
на решения и създадените юридически актове с
тяхното наднационално, пряко и универсално
действие ще е с участието на Република Бълга-
рия. Частичното прехвърляне на компетенции
от Народното събрание по отношение на зако-
нодателната му дейност е на институции, които
не са є чужди. Страната участва във формиране-
то им и създаването на приеманите от тях акто-
ве. В този случай няма промяна на възложените
от Конституцията функции на Народното съб-
рание, нито отнемане на негови основни право-
мощия. То е и остава законодателният орган на
държавата, който ще продължава да осъществя-
ва основната законодателна дейност. Посочено-
то пряко действие на актове на Европейския съюз
не отнема, а допълва нормативната компетент-
ност на Народното събрание.