Държавен вестник, бр. 17, 2023 г., стр. 5

БРОЙ  17	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  5  
тивните спорове и обема на правомощията на 
специализираните административни съдили-
ща“, но същевременно Основният закон „не 
съдържа и изрична конституционна разпоред-
ба, която да посочва, че административните 
дела са в компетентността на гражданските 
съдилища“. Обръща се внимание, че „след 
кодификацията на административната материя 
редът за административноправни спорове е 
само този, предвиден в АПК“ и съответно 
„единствено административните съдилища, 
оглавявани от Върховен административен съд 
(осъществяващ върховен съдебен надзор за 
точното и еднакво прилагане на законите в 
административното правораздаване), разреша-
ват административноправни спорове относно 
отношенията, уредени в административното 
право“. Направен е извод, че общите съдилища 
нямат компетентност да правораздават по ад-
министративни спорове, с каквато разполагат 
единствено административните съдилища. 
Като аргумент в подкрепа на поддържаната 
теза е посочено също, че ако граждански съд 
разглежда административни дела, „делата по 
тези правоотношения би следвало да се считат 
за граждански“ и независимо от характера си 
„да се разглеждат по реда на ГПК“, което би 
било „в противоречие с уредбата, принципите 
и реда по АПК“.
Съюзът на юристите в България акцен-
тира на необходимостта законодателят да 
прояви „последователност и еднакъв подход 
при определянето на компетентността на 
съдилищата, които да разглеждат различните 
по рода си правоотношения“. Посочено е, че 
според чл. 125, ал. 1 от Конституцията Вър-
ховният административен съд осъществява 
върховен съдебен надзор за точното и еднакво 
прилагане на законите в административното 
правораздаване, което съгласно АПК е възло-
жено на административните съдилища. Оттук 
е направен изводът, че подходът, „при който 
върху едно административно правоотноше-
ние е осъществен контрол по отношение на 
неговата законосъобразност от друг съд, а не 
от административен, съответно от Върховния 
административен съд, е противоконституцио-
нен, тъй като директно нарушава разпоредбата 
на чл. 125, ал. 1 от Конституцията“.
В представеното правно мнение проф. д.ю.н. 
Васил Мръчков обръща внимание, че пред-
виденият в чл. 120, ал. 1 от Основния закон 
съдебен контрол върху актовете и действията 
на административните органи е „конституци-
онен принцип на правовата държава“, като по 
отношение на този принцип разпоредбата на 
чл. 125 от Конституцията има собствен „кон-
ституционен принос“ за „утвърждаването на 
административното правораздаване като нов 
и допълнителен щрих на правовата държава 
по чл. 4, ал. 1 и за равенството на гражданите 
пред закона по чл. 6, ал. 2 от Конституцията, 
към които съвременното българско общество 
и общественото мнение е особено чувстви-
телно“. Поддържаната теза за изключителна 
компетентност на административните съ-
дилища да разглеждат административните 
дела е аргументирана със съществуващата в 
България „вековна традиция в администра-
тивното правосъдие“, началото на която е 
поставено със Закона за административното 
правосъдие от 1912 г., и функционирането 
на Върховен административен съд в пери-
ода 1913 – 1947 г. Застъпено е също така, че 
„пос­тавянето на споровете по законността на 
актовете и действията на административните 
органи в подведомствеността на специализи-
раните административни съдилища по чл. 119, 
ал. 2 и на Върховния административен съд 
по чл. 119, ал. 1 и чл. 125 от Конституцията“ 
е проявление на европейската и световната 
тенденция „към разширяване и утвърждаване 
на съдебната защита на субективните права на 
човека и гражданина и на процесуалните права 
за съдебна защита срещу административните 
актове и действията на държавните органи“.
В правното мнение на Стефка Стоева е 
изразено разбирането, че с възстановяването 
на Върховния административен съд и създава-
нето на специализираните административни 
съдилища, както и с приемането на АПК 
„системата на специализираното админис­
тративно правосъдие е напълно изградена, 
поради което понастоящем няма основание 
административни дела да се разглеждат и от 
общите съдилища“. Посочено е, че наличието 
на нарочна конституционна регламентация на 
Върховния административен съд обосновава по 
пътя на тълкуването извод, че именно той ще 
правораздава по административните дела, и в 
този смисъл се поддържа, че „само Върховният 
административен съд и административните 
съдилища могат да осъществяват пряк контрол 
за законосъобразност на актовете и действията 
на административните органи при спазване 
на специфичния процесуален ред, залегнал 
в Административнопроцесуалния кодекс“. 
Застъпена е тезата, че осъществяването на 
правораздаване по административни спорове 
от общите съдилища нарушава принципа на 
правовата държава, тъй като „материалната 
компетентност на специализираните админис­
тративни съдилища не трябва да е неясна и 
неопределена поради предоставяне разглеж-
дането на административни спорове на други 
съдилища“. Посочено е, че за гражданите и 
юридическите лица „е важно да е категорич-
но установено, че актовете и действията на 
административните органи се обжалват пред 
създадените с тази цел административни съ-
дилища“ и изключенията от този принцип са 
несъвместими с правовата държава, като се 
обръща внимание, че разглеждането на един 
спор за подсъдност между административен