Държавен вестник, бр. 36, 2019 г., стр. 21

БРОЙ  36	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  21  
жавните такси за касационно обжалване по 
АПК се налага, тъй като съществуващите такси 
по своя размер не са достатъчни за покриване 
разходите на ВАС. Съдът е имал нееднократно 
поводи да изрази категоричното си становище, 
че съдебната власт е на бюджетна издръжка, 
като необходимите средства за балансиране 
на разходите є се набират основно чрез при-
ходната част на държавния бюджет (Решение 
№ 3 от 1992 г. по к. д. № 30/1991 г., Решение 
№ 17 от 1995 г. по к. д. № 13/1995 г., Решение 
№ 17 от 1996 г. по к. д. № 18/1996 г., Решение 
№ 4 от 2015 г. по к. д. № 3/2015 г.). Налице 
е безспорност в тълкуването и прилагането 
на конституционните принципи на правовата 
държава, разделението на властите и незави-
симостта на съдебната власт. Натоварването 
на съдебните органи с неоправдани очак-
вания да осигуряват все повече средства от 
собствени приходи за своя бюджет крие риска 
от непрекъснато несъответно на доходите 
на гражданите повишаване на държавните 
такси. Това би довело до негативен социален 
ефект. Поради това увеличаването на същест-
вуващите държавни такси и въвеждането на 
нови такива пред касационната инстанция не 
е най-щадящото за правните субекти средство 
за постигане на втората цел на законодате-
ля – увеличаване на приходите на съда. При 
неоправдано оскъпяване на съдебния процес 
голяма част от гражданите и организациите 
ще бъдат практически лишени от конститу-
ционното им право на съдебна защита на 
техните права и законни интереси. 
В обобщение приемаме, че разтоварването 
на върховната съдебна инстанция по админи-
стративни спорове е законна ценност. Тя обаче 
би могла да бъде защитена, но с по-щадящи 
и пропорционални на нея средства, каквито 
са някои от предприетите със ЗИДАПК – на-
маляване на касационните производства, 
едно от средствата за което е промяната на 
родовата подсъдност, и приподписването на 
касационната жалба от адвокат или юрискон-
султ. С предприетите изменения на АПК за 
значително повишаване на таксите за сезиране 
на ВАС като касационна инстанция е нару-
шен принципът на пропорционалност между 
защитата на правата на правните субекти 
и защита на интересите на правосъдието в 
посока съществено ограничаване на право-
то на защита и правото на достъп до съд. 
Чрез прекомерно високите държавни такси 
реализацията на правото на съдебна защита 
пред касационната инстанция се превръща 
в декларативна, с което това гарантирано 
право от Конституцията е нарушено. (Kreuz 
v. Poland, Levages prestations services v. France). 
Намираме, че начинът, по който законода-
телят е въвел разделението между субектите 
по повод заплащаните от тях прости такси 
за касационно производство противоречи на 
чл. 4, ал. 1 и на чл. 6, ал. 2 от Конституци-
ята. Член 227а, ал. 1 АПК въвежда простите 
такси в две групи според субекта – 70 лв. 
за гражданите, едноличните търговци, дър-
жавните и общинските органи и за други 
лица, осъществяващи публични функции, 
и организации, предоставящи обществени 
услуги, и 370 лв. за организациите. Съглас-
но § 1, т. 4 от Закона за администрацията 
(ЗА) „обществени услуги“ са образователни, 
здравни, водоснабдителни, канализационни, 
топлоснабдителни, електроснабдителни, газо-
снабдителни, телекомуникационни, пощенски 
или други подобни услуги, предоставени за 
задоволяване на обществени потребности, 
включително като търговска дейност, по повод 
на чието предоставяне могат да се извършват 
административни услуги“, а „организация, 
предоставяща обществени услуги“ е всяка 
организация, независимо от правната форма 
на учредяването є, която предоставя една или 
повече от услугите по т. 4“. Поставянето в 
една група наред с гражданите на едноличните 
търговци и на организациите, предоставящи 
обществени услуги, които също са търговци 
по смисъла на ЗА, повдига сериозен въпрос 
за неравно третиране на субектите на адми-
нистративното право, тъй като неравните (по 
доходи и имущество) се третират като равни 
(при заплащането на еднакъв размер проста 
държавна такса за касационно обжалване). 
Същото неравенство е заложено и при втората 
група субекти, заплащащи по-високия размер 
държавна такса, тъй като в родовото понятие 
„организации“ се включват както търговските 
дружества, така и юридическите лица с не­
стопанска цел. За въведената с оспорваната 
норма промяна в критериите относно качест-
вото на жалбоподателите в касационното 
производство по отношение на заплащания 
от тях размер на държавна такса в сравнение 
с тези при първоинстанционното администра-
тивно производство (при което в една група 
са физическите лица и юридическите лица 
с нестопанска цел, а във втора – останалите 
юридически лица и физическите лица – тър-
говци) липсва каквато и да е законодателна 
обосновка. С това нормотворецът е нарушил 
чл. 6, ал. 2, изр. първо от Основния закон, 
по повод на който КС е постановил, че „сред 
най-важните характеристики на принципа 
на равенството пред закона е задължението, 
което той отправя към законодателната власт 
да третира в рамките на правното регулиране 
еднаквите еднакво“ (Решение № 11 от 2010 г. 
по к. д. № 13/2010 г.). Допуснато е нарушение 
и на принципа на правовата държава, дефини-
ран в чл. 4, ал. 1 от Конституцията, съгласно 
който „на законодателя се забранява третира-
нето на равното като неравно и обратното“, 
тъй като той е длъжен „да урежда подобните 
случаи по еднакъв начин, а различните – по