Държавен вестник, бр. 108, 2008 г., стр. 33

Б Р О Й  108
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  33
на министъра на вътрешните работи и предсе-
дателя на Държавната агенция за информаци-
онни технологии и съобщения.
Издателите на акта са съобразили предме-
та на наредбата с делегираните им правомо-
щия. Възраженията на касационния жалбо-
подател, че заменянето на израза “сериозни
престъпления” просто с “престъпления” про-
тиворечи на изискването на Директива
2006824/ЕО, както и с чл. 8 ЕКПЧ, не може да
бъде обсъждано в настоящото решение, тъй
като изразът е заложен в чл. 34, ал. 2 от Кон-
ституцията на Република България и в чл. 251,
ал. 1 ЗЕС , а не в издадения въз основа на него
подзаконов нормативен акт.
При издаване на наредбата е спазена уста-
новената в чл. 7, ал. 2 и чл. 37, ал. 1 от Закона
за нормативните актове (ЗНА) форма и усло-
вието за обнародване в “Държавен вестник”—
бр. 9 от 2008 г.
Настоящата инстанция намира за основател-
ни касационните доводи за неправилност на об-
жалваното решение по отношение правните до-
води на тричленния състав за съответствието
на чл. 5 от Наредба № 40 от 2008 г. с материал-
ния закон и Европейската конвенция за права-
та на човека.
Според ал. 1 на чл. 5 от подзаконовия нор-
мативен акт за нуждите на оперативно-издир-
вателната дейност предприятията, предоста-
вящи обществени електронни съобщителни
мрежи и/или услуги, осигуряват на дирекция
“Оперативно-техническа информация” при Ми-
нистерството на вътрешните работи пасивен
технически достъп чрез компютърен терми-
нал до съхраняваните от тях данни. Съдът не-
правилно е възприел очертания начин за “па-
сивен технически достъп” на визирания орган
от системата на МВР до съхранявани данни
като възможен само при наличие на подадено
писмено искане, каквито са предпоставките по
ал. 2 и 3 за органите на прокуратурата, съда и
службите за сигурност. Всъщност нормата не
поставя никакви ограничения по отношение
данните, до които се разрешава достъпът чрез
компютърен терминал, а изразът “за нуждите
на оперативно-издирвателната дейност” е мно-
го общ и не дава гаранции за спазване на чл. 32,
ал. 1 от Конституцията на Република Бълга-
рия, че личният живот на гражданите е непри-
косновен. Не е установен способ за съблюда-
ване конституционния принцип по отношение
правото на защита срещу незаконна намеса в
личния и семейния живот на отделната лич-
ност, както и срещу посегателство върху него-
вата чест, достойнство и добро име.
В чл. 5, ал. 2 и 3 от наредбата е регламен-
тирана възможността разследващите органи,
прокуратурата и съда “за нуждите на наказа-
телния процес”, а службите за сигурност “в
случай на необходимост, свързана с национал-
ната сигурност”, да получат от предприятия-
та, предоставящи обществени електронни съ-
общителни мрежи и/или услуги, достъп до съх-
ранявани от тях данни след представяне на
писмено искане. Така формулираният текст
не поставя условия, препятстващи злоупотре-
ба с възможността да се нарушават конститу-
ционно гарантирани права на гражданите. Не
е предвидено препращане към специалните
закони Наказателно-процесуален кодекс, За-
кон за специалните разузнавателни средства,
Закон за защита на личните данни, в които са
конкретизирани предпоставките за допуска-
не достъп до определени данни, свързани с
личния живот и личните данни на отделната
личност.
Върховният административен съд счита, че
текстът на чл. 5 от Наредба № 40 от 2008 г.
противоречи на разпоредбата на чл. 8 ЕКПЧ,
според която всеки има право на зачитане на
неговия личен и семеен живот, на неговото
жилище и тайната на неговата кореспонден-
ция, а намесата на държавните власти в пол-
зването на това право е недопустима. Изклю-
чение от този принцип е формулиран в чл. 8.2
от конвенцията при изчерпателно изброени
хипотези: “освен в случаите, предвидени в за-
кона и необходими в едно демократично об-
щество в интерес на националната и общест-
вената сигурност или на икономическото бла-
госъстояние на страната, за предотвратяване
на безредици или престъпления, за защита на
здравето и морала или на правата и свободите
на другите”. Националните правни норми
следва да съблюдават това правило и да въ-
веждат разбираеми и ясно формулирани ос-
нования както за достъпа до данни от личния
живот на гражданите, така и за процедурата
за тяхното получаване. Всяко ограничаване
правото на личния живот следва да бъде очер-
тано с норми, даващи достатъчни гаранции
срещу злоупотреба с правомощията на отдел-
ни органи и служби за достъп до данни, свър-
зани с личния живот на гражданите.
В чл. 5 от Наредба № 40 от 2008 г., издадена
от министъра на вътрешните работи и от пред-
седателя на Държавната агенция за информа-
ционни технологии и съобщения, липсва ясно-
та по отношение гарантиране правото на за-
щита срещу незаконна намеса в личния и се-
мейния живот на гражданите, което обуславя
противоречието на нормата с чл. 8 ЕКПЧ, с
текстове от Директива 2006/24/ЕО, с чл. 32 и
34 от Конституцията на Република България.
Решението на тричленния състав в частта,
отнасяща се до противоречието на чл. 5 от на-
редбата с норми от европейското право и с нор-
ми от по-висока степен от вътрешното законо-
дателство като неправилно, постановено в на-
рушение на материалния закон и при необосно-
ваност, на основание чл. 209, т. 3 АПК следва
да бъде отменено. Съгласно чл. 222, ал. 1 АПК
в тази част спорът следва да бъде решен по съ-