Държавен вестник, бр. 74, 2015 г., стр. 13

БРОЙ  74	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  13  
Конституцията, тълкуването спомага за пре­
дотвратяване използването на санкционните 
правомощия на КС и в частност обявяването 
на даден закон за противоконституционен“. В 
още по-голяма степен този извод се отнася 
до закон за изменение и допълнение на Кон­
ституцията. Именно тълкуването на конститу­
ционните разпоредби осигурява в най-висока 
степен изпълнението на основната функция 
на КС – да бъде пазител на върховенството 
на Конституцията и да не допуска нейното 
нарушаване, включително и в процеса на 
евентуални бъдещи конституционни промени. 
Според нас мнозинството е подценило и още 
един аспект, свързан с тълкувателното право­
мощие на КС, отразен отново в мотивите на 
посоченото тълкувателно решение. Този аспект 
ясно и отчетливо се съдържа в следния цитат 
от мотивите – „ето защо е възможно една 
разпоредба да бъде тълкувана неколкократно, 
но само и единствено при условие, че няма 
повторяемост на питанията, че се иска разкри­
ването на смисъла є от друг, различен ъгъл, 
от друга гледна точка или от друг контекст“. 
В този смисъл едно искане за тълкуване на 
Конституцията би било недопустимо само 
тогава, когато то изцяло се вписва във вече 
постановено от КС тълкуване.
В конкретния случай искането за тълкуване 
е обусловено от възможна бъдеща структурна 
промяна във Висшия съдебен съвет и съста­
ва на отделните колегии. Тези въпроси не са 
били предмет на нито едно от двете посочени 
тълкувателни решения – № 3 от 2003 г. и № 5 
от 2008 г. Нещо повече, нито един аспект, 
свързан с устройството на Висшия съдебен 
съвет, не е споменат нито в мотивите, нито 
в диспозитива на Решение № 8 от 2005 г., на 
което основно се позовава мнозинството. Това 
решение постановява, че „промени в Конститу­
цията, концентрирани в рамките на съдебната 
власт, които са насочени към преструктуриране, 
оптимизиране от съдържателна гледна точка 
и прецизиране на отделни функции на нейни 
органи, поставяне на акценти или уточнява­
не на техни правомощия или наименования, 
както и взаимодействието им с другите вла­
сти, не представляват промяна във формата 
на държавно управление и могат да бъдат 
извършени от Народно събрание, ако с тях 
не се нарушава балансът между властите и се 
съблюдават основните принципи, върху които 
е изграден действащият конституционен модел 
на държавата“. Този принцип – за запазване на 
баланса между властите, поначало изисква КС 
винаги да проверява неговото спазване, когато 
е сезиран с конкретно искане за тълкуване. 
Точно такъв е случаят с искането на 144-те 
народни представители, въз основа на което е 
образувано настоящото дело. С отклоняването 
на това искане КС отказва да се произнесе дали 
евентуални бъдещи конституционни промени 
нарушават установения към момента баланс 
между властите в Конституцията.
Разбирането, че всичко, което е било въз­
можно да се каже за формата на държавно 
управление по смисъла на чл. 158, т. 3 от 
Конституцията, вече е казано, всъщност има 
една-единствена реална последица – окончател­
ното „бетониране“ на Решение № 3 от 2003 г. 
и Решение № 8 от 2005 г.
Вторият аргумент за недопустимост се със­
тои в това, че „необходимостта от задължи­
телно тълкуване не е обоснована с неяснотата 
на посочените конституционни норми, а с 
противоречията между самите вносители“ за 
последиците от двете предходни тълкувателни 
решения на КС. 
Този извод не може да бъде споделен. Той 
се основава на вече посочения мотив, че съ­
държанието на чл. 158, т. 3 от Конституцията 
вече е окончателно изяснено. Ние намираме, 
че съдържанието на това изключително сложно 
конституционно понятие (форма на държавно 
управление) не е изяснено докрай и фактът, че 
народните представители са внесли своето ис­
кане за тълкуване по отношение на структурата 
на ВСС и състава на колегиите доказва това. 
Винаги досега исканията за тълкуване на чл. 158, 
т. 3 от Конституцията са били правени чрез 
конкретни въпроси, предопределящи обхвата на 
исканото тълкуване. По такъв начин КС се е 
произнесъл по въпросите, които са били предмет 
на Решение № 1 от 2003 г. (за членството на 
Република България в НАТО) и на Решение 
№ 3 от 2004 г. (за членството на Република 
България в ЕС). Същият модел – задаването 
на конкретни въпроси, е използван и тогава, 
без КС да приеме, че това е недопустимо. Този 
модел е използван и в исканията, по които КС 
се е произнесъл с Решение № 3 от 2003 г. и 
Решение № 8 от 2005 г. Не е направено изклю­
чение от този подход и в настоящото искане 
за тълкуване. Никъде народните представители 
не са направили искане за тълкуване на пред­
ходни решения, а само на конституционните 
разпоредби на чл. 153 и чл. 158, т. 3. Съвсем 
естествено е било това искане за тълкуване на 
Конституцията да се мотивира и с предходни 
тълкувателни решения на КС.
На трето място, мнозинството приема, че 
евентуален отговор на поставените от народ­
ните представители въпроси не може да бъде 
даден по реда на абстрактното тълкуване, а 
единствено при казуален спор за конституци­
онност. Такива идеи вече са били изказвани 
в особени мнения към някои тълкувателни 
решения. Те изхождат от разбирането, че Съдът 
не бива превантивно да „пречи“ Конституци­
ята да бъде нарушавана. Подобно разбиране