Държавен вестник, бр. 37, 2000 г., стр. 3

Б Р О Й 37
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  3
В становището на Българската медико-фар-
мацевтична камара се твърди, че разпоредбите
на § 74 и 89 ЗИДЗЛСАХМ, създавайки приви-
легия на базата на образователен ценз (за със-
ловната организация на фармацевтите), проти-
воречат на чл. 6, чл. 12, ал. 1 и чл. 44 от Консти-
туцията и следва да се обявят за противокон-
ституционни. Поддържа се, че Съюзът на фар-
мацевтите в България не е създаден със закон
или друг нормативен акт, за да му се възлагат
публични функции, и той вместо “да защитава
интересите на членовете и обществото от дър-
жавната власт” се превръща в държавен орган
и ще защитава чисто съсловни интереси. (Бъл-
гарската медико-фармацевтична камара обеди-
нява собственици на аптеки—не фармацевти.)
III
Конституционният съд, след като обсъди
изложените в искането съображения, писмени-
те становища на заинтересуваните страни и взе
предвид мотивите за изменение и допълнение
на закона, както и разискването на новите тек-
стове според приложените стенограми на На-
родното събрание по приемане на Закона за
изменение и допълнение на Закона за лекарст-
вените средства и аптеките в хуманната меди-
цина, прие следното:
1. По § 70 ЗИДЗЛСАХМ в частта, с която е
изменен чл. 69, ал.1 ЗЛСАХМ
Според чл. 69, ал.1 ЗЛСАХМ общината може
да открива аптеки само в населени места с на-
селение до 5 хиляди жители чрез общинско
дружество със 100 % общинско участие.
Предишният правен режим на търговията на
дребно с лекарствени средства позволяваше на
общините да откриват аптеки безусловно. Следо-
вателно става дума за ограничаване извършване-
то на определена стопанска дейност на един от
участниците в стопанския живот—общината.
Общината извършва стопанска дейност чрез
еднолични търговски дружества с общинско
имущество, чрез търговски дружества с общин-
ско участие и по изключение чрез общински пред-
приятия—чл. 51, ал.1 и 3 от Закона за общинска-
та собственост, всяко от които е равнопоставен
правен субект спрямо останалите участници в
стопанския живот. А аптечната дейност незави-
симо от спецификата си е вид стопанска дейност
и регулирането є спрямо общината следва да се
подчинява на конституционните принципи и
гаранции, посочени в чл. 19 от Конституцията.
Както многократно е посочвано в решения
на Конституционния съд, правото на свободна
стопанска инициатива, издигнато като принцип
в чл. 19, ал. 1 от Конституцията, няма абсолю-
тен характер—Решение № 6 от 1997 г. по к.д.
№ 32 от 1996 г. (ДВ, бр. 21 от 1997 г.). То може
да бъде законодателно ограничавано в защита
на други конституционни ценности.
 Поставя се въпросът в случая—налице ли е
обществен интерес от по-висш порядък, който
да налага ограничаване на инициативата на
общината да открива аптеки.
Конституционният съд счита, че такъв ин-
терес не е налице. България е държава с местно
самоуправление—чл. 2, ал. 1 от Конституция-
та. Общината е основната административно-
териториална единица, в която се осъществява
местното самоуправление—чл. 136, ал. 1 от
Конституцията. Тя е призвана и да изпълнява
задълженията на държавата за закрила здраве-
то на гражданите—чл. 52, ал. 3 от Конституция-
та, на местно ниво чрез решаване на основни
социални функции в местните общности. Снаб-
дяването на населението с лекарства е проблем
със социално значение и отнемането възмож-
ността на общината да участва в разрешаването
му води до ограничаване правомощията на орга-
ните на местно самоуправление да решават са-
мостоятелно част от проблемите на общината,
какъвто е здравеопазването. Следователно об-
щественият интерес налага съществуването на
общински аптеки, а не закриването им.
Освен това ограничаването на стопанската
инициатива на общините да откриват аптеки
възпрепятства общината да използва аптеките
си в интерес на териториалната общност—ар-
гумент от чл. 140 от Конституцията. В прило-
жените към искането становища на отделни об-
щини се поддържа, че общинските аптеки са
чисто пазарен инструмент за поддържане на ба-
лансирани цени на лекарствата в съответната
община и помагат за по-строгия контрол на
общината по разходване на средствата за без-
платни лекарства, отпускани от бюджета и от
Националната здравна каса.
Свободната стопанска инициатива на участ-
ниците в стопанския живот е свързана и с ед-
наквите правни условия за стопанска дейност—
чл. 19, ал. 2 от Конституцията. Разпоредбата на
§ 70 ЗИДЗЛСАХМ създава подчертано неравен-
ство между стопански субекти, които са и от
една и съща категория—а именно между отдел-
ните общини. Неоправдано от гледна точка на
конституционно гарантираното равенство за-
конодателят дава възможност само на община-
та, в която има населено място с под 5000 души
жители, да развива аптечна дейност. Поддър-
жането на идеята (от законодателя) за социал-
ната функция на общинските аптеки в малките
населени места е валидна за общинските апте-
ки във всички населени места, затова не може
да служи като аргумент в защита на прокарано-
то неравенство. Отделен е въпросът, че този
принцип не е проведен последователно, след
като съществува текстът на чл. 72 ЗЛСАХМ (не-
атакуван в настоящото производство) за право-
то на общината да открива само по една аптека.
Сполучливо би могло да се попита—в кое от
няколкото малки населени места общината ще
открие своята единствена аптека при положе-
ние, че те всички имат нужда от тази социална
намеса за закрила здравето на живущите в тях.
С оглед изложените съображения Консти-
туционният съд приема, че разпоредбата на
чл. 69, ал. 1 ЗЛСАХМ така, както тя е формули-