Държавен вестник, бр. 96, 2012 г., стр. 184

СТР.  184	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  96
ни в работата на оператора „Напоителни систе­
ми“ – ЕАД, който се ръководи от министъра на 
земеделието и храните.
На трето място, голяма част от хидромелиора­
тивните съоръжения и системите, които се упра­
вляват, поддържат и експлоатират в системата на 
Министерството на земеделието и храните, изпъл­
няват и защитни функции по отношение на вредно­
то въздействие на водите.
Тази материя е уредена основно на законово 
ниво в чл. 10, ал. 1, т. 1 и 2 и глава девета „Защи­
та от вредното въздействие на водите“ на Закона за 
водите. На министъра на регионалното развитие и 
благоустройството са вменени отрасловата компе­
тентност и отговорност за съоръженията за защита 
от вредното въздействие на водите в границите на 
населените места, а на министъра на земеделието 
и храните  съответно – за съоръженията за защи­
та извън населените места. Даден е приоритет на 
програмите от мерки към плановете за управление 
на речните басейни и плановете за управление на 
риска от наводнения при провеждането на държав­
ната и общинската политика във водния сектор 
(чл. 3 и 10 ЗВ), предвидени са формите на защита 
от вредното въздейстие на водите, видовете защита 
като оперативна и постоянна и са определени от­
говорните институции за контрола или осъществя­
ването на всяка от тях (глава девета, чл. 137 – 138 
ЗВ), както и различни задължения за собственици­
те и ползвателите на хидротехнически съоръжения, 
които са насочени към превенцията и защитата от 
вредното въздействие на водите (чл. 139 – 142 ЗВ). 
Забранени са редица дейности, свързани с коритата 
на реките, режима на дигите като защитни съоръ­
жения и изграждането на постройки в заливаемите 
тераси на реките (чл. 143 – 146 ЗВ).
С последните изменения на ЗВ от 2010 г. (нови­
те тексове на чл. 146а – 146т, разпределени в 4 нови 
раздела към глава девета), свързани с транспонира­
нето на Директива 2007/60/ЕО относно оценката 
и управлението на риска от наводнения се цели 
определянето на рамка за оценка и управление на 
риска от наводнения и намаляване на неблагопри­
ятните последици за човешкото здраве, околната 
среда, културното наследство и стопанската дей­
ност, свързани с наводненията в България. С това 
изменение се осигурява нормативно уреждане на 
принципите на тази директива и подходът на дъл­
госрочно планиране за намаляване на риска от на­
воднения, който е предвиден в три основни етапа:
1. предварителна оценка на риска от наводне­
ния – до 2011 г. – за речни басейни и прилежащи­
те им брегови зони; 
2. изготвяне на карти за опасност от наводне­
ния и карти за риск от наводнения – до 2013 г. – за 
местата, където съществува реален риск от навод­
нения или може да се предвиди такъв;
3. изготвяне на планове за управление на риска 
от наводнения – до 2015 г. – за зоните с идентифи­
циран реален риск от наводнения или може да се 
предположи такъв. 
В плановете ще се определят и целите, които ще 
се постигат с прилагането на директивата. За осигу­
ряване на задълженията на компетентните органи, 
провеждащи държавната и общинската политика 
в отраслите на водния сектор при изпълнението и 
контрола на програмите от мерки към плановете, е 
предвидено плановете за управление на речните ба­
сейни и плановете за риска от наводнения да бъдат 
приемани от Министерския съвет по предложение 
на министъра на околната среда и водите.
С цитираните по-горе изменения на ЗВ е пре­
цизирана и отговорността на държавните органи, 
областните управители и кметовете на общини към 
процеса на поддържане на речните легла в населе­
ните места и извън тях.
На подзаконово ниво материята, свързана със за­
щитата от вредното въздействие на водите, е трети­
рана под една или друга форма и в различна степен 
в почти всички подзаконови нормативни и ненорма­
тивни актове, като правилници, наредби, норми за 
проектиране, правила за експлоатация и др., които 
са свързани с техническите изисквания и правилата 
за проектиране, поддръжка и експлоатация на хидро­
технически съоръжения от всякакъв вид.
5. Рибарство и аквакултури. Правото на ЕС в 
областта на рибарството се състои главно от регла­
менти, пред които не стои изискване за транспо­
ниране в националното ни законодателство. Пред­
вид изискването за привеждане на националното 
ни законодателство в съответствие с европейската 
правна рамка през 2001 г. е приет Законът за ри­
барството и аквакултурите (ЗРА) (ДВ, бр. 41 от 
2001 г.), който е основен нормативен акт за отрасъ­
ла. Основна цел на закона е създаването на правна 
рамка за въвеждане в българското законодателство 
на актовете на ЕС, установяващи правилата в об­
ластта на ОПР. Законът урежда отношенията, свър­
зани със собствеността, организацията, управлени­
ето, ползването и опазването на рибните ресурси 
във водите на Република България, търговията с 
риба и други водни организми. С измененията от 
2006 г. е въведен механизмът на държавните по­
мощи в областта на рибарството в съответствие с 
разпоредбите на Регламент (ЕО) № 1860/2004 на 
Комисията от 6.10.2004 г. относно прилагането на 
чл. 87 и 88 от Договора за ЕО спрямо минимал­
ните помощи в секторите на земеделието и рибар­
ството. Други отношения, които законът урежда, 
са: рибностопанските обекти, на които е даден ста­
тут на водни обекти по § 1 ДР на Закона за водите, 
които могат да бъдат естествени, изкуствени и спе­
циализирани; собствеността върху рибностопански­
те обекти – държавна, общинска, на юридически и 
физически лица; условията и редът за извършване 
на риболов, така че да не се препятства естестве­
ното възпроизводство на рибните ресурси, мигра­
ционните пътища и да не се застрашава устойчиво­
то им развитие; видовете риболов – любителски и 
стопански; аквакултурите – дейност по развъждане 
и отглеждане на риба и други водни организми, 
след вписване в регистър, воден от Изпълнителната 
агенция по рибарство и аквакултури; предпоставка 
за вписване в регистъра е наличието на разреши­
телно за ползване на воден обект за аквакултури 
и свързаните с тях дейности по Закона за водите; 
сдруженията по чл. 11 – редът и условията, на кои­
то трябва да отговарят за предоставяне управлени­
ето на рибните ресурси във водни обекти.
Законът урежда и правилата относно ползване­
то на язовири държавна собственост в рибносто­
панско отношение. В приложение № 1 от Наредба 
№ 37 от 10.11.2008 г. за ползването на язовирите 
държавна собственост, в рибностопанско отноше­
ние и правилата за извършване на стопански, лю­
бителски риболов и аквакултури в обектите дър­
жавна собственост по чл. 3, ал. 1 ЗРА са описани 
язовирите държавна собственост и тяхното пред­
назначение в рибностопанско отношение за: лю­
бителски риболов – извършва се само в язовирите