Държавен вестник, бр. 55, 2015 г., стр. 16

СТР.  16	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  55
осъществяване на защитата на правата и закон­
ните интереси на гражданите, юридическите 
лица и държавата самостоятелният бюджет на 
съдебната власт по необходимост следва да е 
съобразен с потребностите на нейните орга­
ни. Това налага осигуряването на достатъчно 
средства за нормалната им дейност в рамките 
на цялата бюджетна година. Конституционна­
та повеля за самостоятелност на бюджета на 
съдебната власт няма да бъде изпълнена както 
в случаите, когато не са осигурени никакви 
средства за функциониране на установените 
в Конституцията органи на съдебната власт, 
така и когато поради недостатъчност на 
предвидените средства тези органи може и 
да не функционират пълноценно през част от 
бюджетната година. За тази част от годината 
могат да липсват необходимите средства, а 
това води до невъзможност за осъществяване 
на дейността им. Конституционно недопустимо 
е установените от Основния закон държавни 
органи да функционират само дотолкова, 
доколкото са осигурени средства чрез За­
кона за държавния бюджет. В този смисъл 
Конституционният съд се е произнесъл с 
Решение № 4 от 15 април 2003 г. по к.д. № 2 
от 2003 г. Дейността на държавните органи, 
свързана с осъществяване на възложените 
им с Конституцията функции, следва да се 
осъществява постоянно и в пълен обем през 
цялата година. Това е конституционно изиск­
ване и неизпълнението му поради недоста­
тъчност на финансови средства е нарушение 
на Основния закон. 
Като се е съобразявало с изложеното по-
горе разбиране, Народното събрание поначало 
предвижда възможността по законодателен път 
в годишните държавни бюджети (с изключе­
ние на бюджетната 2014 г.) при недостиг на 
средства от наличности по сметки от пред­
ходни години неизпълнението на приходите 
от дейността на органите на съдебната власт 
да се компенсира с допълнителна субсидия от 
централния бюджет. Изпълнявайки бюджет­
ната си прерогатива, Народното събрание е 
възприемало въвеждането на допълнителни 
гаранции за изпълнение на приетия бюджет 
на съдебната власт като елемент от конститу­
ционното си задължение да осигури нейната 
независимост и бюджетна самостоятелност в 
изпълнение на изискванията на чл. 117, ал. 2 
и 3 от Основния закон. Този законодателен 
подход е в съзвучие с принципите на пра­
вовата държава, разделението на властите и 
върховенството на Конституцията и откло­
нението от него посредством гласуваната 
норма на чл. 2, ал. 6 от Закона за държавния 
бюджет на Република България за 2015 г. я 
прави противоконституционна. Това е така, 
защото разпоредбата на чл. 2, ал. 6 от Закона 
за държавния бюджет на Република Бълга­
рия за 2015 г. въвежда изрична забрана да се 
компенсира неизпълнението на приходите на 
съдебната власт за 2015 г. за сметка на дър­
жавния бюджет, като тази мярка е наложена 
само по отношение на съдебната власт. 
Атакуваната норма на чл. 2, ал. 6 на 
Закона за държавния бюджет на Републи­
ка България за 2015 г. поставя съдебната 
власт в положение на неравнопоставеност 
спрямо законодателната и изпълнителната, 
доколкото обвързва нормалното є функци­
ониране в зависимост от изпълнението на 
собствените приходи. Добре известно е, че 
органите на съдебната власт не осигуряват 
своята дейност като се самоиздържат, а това 
става чрез заделяне на определен обществен 
финансов ресурс. Нещо повече, съдебната 
власт не определя едностранно и в зависимост 
от своите потребности държавните такси, 
които се въвеждат със закон от Народното 
събрание. В същото време размерът на тези 
такси се определя от изпълнителната власт 
в лицето на Министерския съвет. Съдебната 
власт поначало не е и пряко ангажирана със 
събирането на голяма част от собствените 
си приходи, което попада в компетентност­
та на Националната агенция по приходите. 
Поставянето на изпълнението на гласувания 
от Народното събрание бюджет на съдебна­
та власт в зависимост от събираемостта на 
приходите от дейността на нейните органи 
противоречи на редица решения на Кон­
ституционния съд, които се основават на 
разбирането, че държавният бюджет трябва 
да осигурява средствата за функционирането 
на установените в Конституцията държавни 
институции (Решение № 17 от 1995 г. по к.д. 
№ 13 от 1995 г., Решение № 16 от 2001 г. по 
к.д. № 6 от 2001 г., Решение № 4 от 2003 г. 
по к.д. № 2 от 2003 г.). Нещо повече, Консти­
туционният съд, тълкувайки чл. 117, ал. 2 и 
3 от Конституцията във връзка с изясняване 
бюджетната независимост на Висшия съдебен 
съвет, изрично постановява, че всеки закон 
за годишен държавен бюджет на страната, в 
който липсват средства за отделни консти­
туционно установени държавни институции, 
може да бъде обявен за противоконституци­
онен, тъй като парализира дейността на тези 
институции (Решение № 17 от 1995 г. по к.д. 
№ 13 от 1995 г.). С Решение № 4 на Конститу­
ционния съд от 2003 г. по к.д. № 2 от 2003 г. 
се приема разбирането, че самостоятелността 
на бюджета на съдебната власт се гарантира 
практически чрез осигуряване на достатъч­
но средства за нормалното функциониране 
на всеки съдебен орган. С разпоредбата на 
чл. 2, ал. 6 от Закона за държавния бюджет 
на Република България за 2015 г., допускаща 
финансово необезпечен бюджет, се създава 
опасност за блокиране на дейността на съдеб­