Държавен вестник, бр. 10, 2010 г., стр. 2

СТР.  2	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  10
регулира реда за осъществяване на основните 
граждански права – правото на събиране на 
мирни събрания и манифестации и свързани­
те права на свобода на съвестта и мисълта и 
на свободно изразяване на мнение, гарантира­
ни и защитавани от българската конституция. 
Законът провокира голям обществен отзвук, а 
отделни новоприети разпоредби предизвикват 
опасения за ограничаване на основни права 
на гражданите.
Преди всичко обществеността – чрез синди­
кални и други неправителствени организации, 
оспорва § 1 и § 2 от ЗИ на ЗСММ.
С § 1 от Закона за изменение на Закона 
за събранията, митингите и манифестациите 
се изменя чл. 7, ал. 2 от действащия закон, 
като се разширява (пространствено) забра­
ната за провеждане на публични мероприя­
тия – събрания, митинги и манифестации. По 
действащия чл. 7, ал. 2 ЗСММ обществените 
мероприятия не могат да се провеждат само в 
обозначената зона около Народното събрание 
и в непосредствена близост до военни обекти. 
С измененията изрично се посочва, че забра­
ната се разпростира и върху такива зони, и 
около сградите на Президентството и Минис­
терския съвет. Гражданските и синдикалните 
организации не без основание смятат, че по 
този начин се възпрепятства правото им на 
мирни събрания и манифестации, тъй като се 
отнема възможността за прякото адресиране 
на исканията им към институциите, отговор­
ни за предприемане на съответни действия. 
Невъзможността да се изразява публичното 
мнение в близост до посочените институции 
се възприема като своеобразно препятствие на 
връзката между тях и представители на народа, 
респективно като ограничаване правото на 
мирно и свободно събиране и волеизявление. 
Опасенията на обществеността се подсилват и 
от факта, че в закона изрично не е определено 
какво би могло да бъде максималното отстоя­
ние от сградите на съответните институции, на 
което да се разпростират обозначените зони. 
Споделяйки тези опасения, смятам, че 
именно в закона, а не чрез друг акт трябва да 
се посочат конкретни пространствени парамет­
ри, които да определят минимални по размер 
обозначени зони, в които да не се допускат 
публични мероприятия. Такава е и изричната 
повеля на конституционната разпоредба на 
чл. 43, ал. 2, изискваща редът за организиране 
и провеждане на събрания и манифестации 
да се определя единствено със закон. Смя­
там, че въвеждането на ограничения (макар 
и пространствени) пряко определят реда за 
провеждане на публични мероприятия и сле­
дователно законът следва да определи какви са 
конкретните ограничителни парамет­ри. Така ще 
се постигне изискуемата яснота на законовата 
регламентация и няма да има възможност тези 
параметри да бъдат произволно определяни. 
Във връзка с това според мен предмет на за­
конодателна уредба трябва да са и конкретните 
правомощия на административните ръководи­
тели на съответните ведомства при определяне 
на обозначените зони и съгласуването им с 
други заинтересувани органи.
С § 2 от Закона за изменение на Закона за 
събранията, митингите и манифестациите се 
изменя чл. 8, ал. 1 от действащия закон, като 
срокът на уведомление за свикване на събра­
ние или митинг на открито се увеличава от 
48 на 72 часа. Увеличеният срок се възприема 
от обществеността като основание за отлагане 
във времето на публичната реакция по повод 
значими обществени въпроси. Удължаването на 
срока е също вид огранчение – във времето. 
При това няма ясни аргументи кое налага удъл­
жаване на този срок при условие, че в немалкия 
период на действие на закона от 1990 г. този 
срок е бил спазван, без да се създават проблеми 
нито за органите на местното самоуправление, 
нито за упражняване на правото на свободно 
и мирно събиране.
Законът трябва да гарантира баланс меж­
ду възможността за свободна и мирна изява 
на гражданското общество и осигуряване на 
нормална работа на висшите институции. Йе­
рархията на демократичните ценности поставя 
на най-високо място гарантирането на граж­
данските права и свободи и всяко необходимо 
ограничение може и следва да бъде уредено 
само в закон. Тези ограничения не могат да 
бъдат от такова естество, че да обезсмислят 
и да водят до невъзможност упражняването 
на гарантирани конституционни права на 
гражданите.
Уважаеми дами и господа народни пред­
ставители,
На основание чл. 101, ал. 1 от Конститу­
цията на Република България връщам за ново 
обсъждане в Народното събрание Закона за 
изменение на Закона за събранията, митингите 
и манифестациите, като оспорвам § 1 и § 2 
от закона.
Президент на републиката:
Георги Първанов
940