Държавен вестник, бр. 47, 2009 г., стр. 52

С Т Р .  52
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  47
Поради изложеното оспорената разпоредба
трябва да бъде отменена изцяло, тъй като про-
тиворечи на чл. 121, ал. 2 от Конституцията.
Частичната отмяна в частта “губи възможност-
та да направи това по-късно” ще остави след
себе си безсмислен текст.
Конституционни съдии: Р. Янков
Бл. Пунев
Благовест Пунев
При преценката за конституционосъобраз-
ност на отделните критерии за допускане на
касационното обжалване в контекста на съдър-
жанието на понятието “практика на ВКС” за
противоконституционен следва да се приеме
този на чл. 280, ал. 1, т. 2 ГПК—когато в обжал-
ваното решение въззивният съд се е произне-
съл по въпрос, решаван противоречиво от съ-
дилищата. Текстът не само е излишен като дуб-
лиращ т. 3 на същата разпоредба, което само по
себе си не обосновава противоконституцион-
ност, но и затруднява обжалването пред ВКС,
което вече представлява нарушение на чл. 122,
ал. 1 от Конституцията.
Използваното в т. 2 на чл. 280, ал. 1 ГПК
множествено число относно създателите на
противоречива съдебна практика означава, че
това са долустоящи на ВКС въззивни съдили-
ща—окръжни и апелативни. Тяхната противо-
речива практика може да бъде повод да се об-
жалва въззивно решение само при липса на
практика на ВКС по разрешения правен въп-
рос, тъй като, ако последната е налице, тя е
меродавна за достъпа до касационно обжалва-
не, а не тази на въззивните съдилища.
От друга страна, текстът на т. 3 на чл. 280,
ал. 1 ГПК последователно провежда посочения
критерий, като обхваща хипотезите на проти-
воречива, погрешна или липсваща практика на
ВКС като основание за допускане на касацион-
ното обжалване. В този контекст т. 2 на чл. 280,
ал. 1 ГПК не предвижда допълнителни възмож-
ности за обжалване пред ВКС, а обратно—ог-
раничава тези възможности. Този резултат се
получава не само от липсата на изградена наци-
онална информационна система, която да
включва цялата съдебна практика, създадена
от българските съдилища, и то подредена по
отделни законови текстове, за да бъде улеснено
и достъпно ползването на тази практика от
обжалващите пред ВКС.
При положение че прилагането на този кри-
терий е мотивирано от липса на практика на
ВКС по въпроса, разрешен с обжалваното ре-
шение, не е необходимо да се чака създаване на
противоречиви разрешения от въззивните съ-
дилища по този въпрос, за да се обжалва, вмес-
то да се използва пътят на защита по т. 3 на
чл. 280, ал. 1 ГПК. Ако се следва логиката на
обжалване по т. 2, такива разрешения изобщо
може да не се формират, ако правният въпрос е
решаван еднакво от въззивните съдилища, а до
създаването на такава практика (в тази насока
съществува спор дали противоречивите реше-
ния трябва да са влезли в сила) неудовлетворе-
ните от въззивните решения, постановени пре-
ди този момент, биха били лишени от достъп до
касационно обжалване.
Поради изложените съображения разпоред-
бата на чл. 280, ал. 1, т. 2 ГПК се явява противо-
конституционна като противоречаща на чл.122,
ал.1 от Конституцията. При този изход на кон-
ституционното дело следва да се обяви за
противоконституционна и логически свързаната
с  нея разпоредба на чл. 291 ГПК, която визира
уеднаквяване от ВКС на противоречивата прак-
тика, създадена от въззивните съдилища.
Конституционен съдия: Бл. Пунев
Пламен Киров
Главната задача на касационно обжалване
на въззивните решения е да се предотврати
влизането в сила на онези от тях, които са
нищожни, недопустими или неправилни. Оси-
гуряването на точното и еднакво прилагане
на закона е само страничен резултат от тази
основна дейност, който се осъществява при
повтарящото се еднообразно тълкуване и при-
лагане на закона при отделните сходни казу-
си. Едва когато точното и еднакво прилагане
на закона не може да се осигури чрез решени-
ята по отделните дела, ВКС трябва да го оси-
гури чрез тълкувателните си решения. Пора-
ди това допускането до касационно обжалва-
не трябва да е подчинено на главната задача
на касационното производство. Критериите
за допускане до касационно обжалване не
трябва да оставят непроверено по касационен
ред нито едно нищожно, недопустимо или не-
правилно въззивно решение.
Определянето на категориите дела, които се
изключват от касационно обжалване, трябва да
се извърши от Народното събрание чрез фор-
мални критерии—например цена на иска или
предмет на делото. Изключването на въззив-
ните решения от касационно обжалване по пре-
ценка на самия касационен съд, неподлежаща
на обжалване, дава възможност за произвол и
не спазва формулираното изискване в Решение
№ 16 от 1998 г. на Конституционния съд—три-
инстанционното производство да е принципно
и преобладаващо разрешение.
Смятам, че основанията по чл. 280, ал. 1 ГПК
дефинитивно не допускат касационното обжал-
ване на въззивните решения, които са непра-
вилни, защото са необосновани.
В същото време, когато въззивното реше-
ние е постановено в съответствие с практиката
на ВКС и няма доказателства за противоречива
практика на останалите съдилища по същест-
вени за делото материалноправни или процесу-
алноправни въпроси, то единственото основа-
ние за допускане на касационното обжалване е
т. 3 на чл. 280, ал. 1. Въпреки непротиворечи-