Държавен вестник, бр. 97, 2000 г., стр. 11

Б Р О Й  97
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  11
(3) За да се освободи от отговорност по ал. 1,
превозвачът не може да се позовава на недоста-
тъци на превозното средство, с което се извър-
шва превозът, и на лицата, изпълняващи функ-
ции, свързани с превоза.
Чл. 95. (1) Превозвачът е освободен от отго-
ворност, когато липсата или повредата е в ре-
зултат на особените рискове, свързани със:
1. превоз в открити вагони, когато това из-
рично е вписано в товарителницата, с уговорка
за вредите, които биха настъпили от влиянието
на атмосферните условия;
2. липса или дефект в опаковката;
3. натоварване от изпращача или разтовар-
ване от получателя;
4. естеството на някои товари, изложени на
пълно или частично изгубване или авария, като
счупване, ръжда, вътрешно спонтанно повреж-
дане, намаляване, дезактивиране и др.;
5. неправилно, неточно или непълно наиме-
нуване или номериране на колетите;
6. превоз на живи животни;
7. превоз, който по силата на действащи раз-
поредби или на изрична уговорка в товарител-
ницата между изпращача и превозвача трябва
да бъде извършен с придружител, ако липсата
или повредата произтича от риск, който прид-
ружителят е следвало да предотврати.
(2) Смята се, че превозът на товари, завити
с мушами, използвани от изпращача, е превоз в
открити вагони по смисъла на ал. 1, т. 1. Прево-
зът на товари в единици за интермодален тран-
спорт или в затворени автомобили не се счита
за превоз в открити вагони.
Чл. 96. Тежестта за доказване на обстоятелст-
вата по чл. 94 и 95 е задължение на превозвача.
Чл. 97. Когато международният превоз—
предмет само на един превозен договор, е из-
вършен от много последователни превозвачи,
всеки превозвач, който поема товара с товари-
телницата, участва в превозния договор и пое-
ма задълженията, произтичащи от него, както
и отговаря солидарно с останалите превозвачи
за изпълнението на превоза по целия маршрут
до доставянето.
Чл. 98. Превозвачът няма задължение да
даде гаранции за митни сборове при превоз, внос
и транзит на товари под митнически контрол
на територията на Република България.
Чл. 99. (1) Товародателят и товарополуча-
телят могат, без да представят други доказа-
телства, да приемат, че товарът е изгубен, кога-
то не е бил доставен в срок 30 дни след изтича-
нето на уговорения срок за доставка.
(2) Страната, която е получила обезщетени-
ето за изгубения товар, може да поиска да бъде
уведомена писмено, в случай че товарът бъде
намерен в течение на една година от датата на
изплащане на обезщетението. В този случай
клиентът е длъжен да върне изплатеното обез-
щетение, но запазва правото си на обезщетение
от неспазен срок на доставката.
Чл. 100. Превозвачът дължи обезщетение за
цялостната или частичната повреда на товара
съобразно стойността на обезценяването, но не
повече от сумата, която би се получила при
цялостна повреда на товара.
Раздел Vl
Констативни протоколи, рекламации и давност
Чл. 101. Констативен протокол се съставя в
следните случаи:
1. когато са налице обстоятелства, които
пораждат отговорност за превозвача;
2. при несъответствие на багажа или товара
с наименованието или теглото, с количеството
или бройките, посочени в превозния документ;
3. при липса или повреда на багажа или товара;
4. за товар или багаж без превозен документ
или за превозен документ без товар или багаж.
Чл. 102. Когато получателят не е поискал
съставяне на констативен протокол, смята се,
до доказване на противното, че багажът или
товарът са предадени в изправност.
Чл. 103. Констативният протокол се съста-
вя в момента на установяване на нередовност-
та, но не след приемането на товара или багажа
от получателя. Липсата на товар се установява
с констативен протокол, съставен след изтича-
нето на договорения срок за доставка.
Чл. 104. Констативният протокол се съста-
вя от превозвача или от упълномощено от него
лице и се подписва от легитимен получател на
товара или багажа.
Чл. 105. Право за предявяване на реклама-
ции по превозния договор имат лицата, които
имат право на иск срещу превозвача.
Чл. 106. (1) Срокът за предявяване на рек-
ламации за вътрешните превози е шест месеца,
а за международните превози—в сроковете,
определени в международните договори, по
които република България е страна.
(2) В сроковете по ал. 1 се предявяват и ис-
канията на превозвачите до изпращачите, по-
лучателите и пътниците за недосъбрани пре-
возни цени и допълнителни такси.
(3) Сроковете по ал. 1 и 2 започват да текат от
деня, в който товарите са предадени на получате-
ля, а при липса на товара—от момента на устано-
вяване на липсата с констативен протокол.
Чл. 107. (1) Рекламациите се предявяват в
писмена форма, като се посочват предметът на
рекламацията и размерът на исканата сума. Към
рекламацията се прилагат документи, доказва-
щи претенцията.
(2) Рекламацията се предявява пред превоз-
вача или пред упълномощено от него лице.
(3) Ако не е уговорено друго, превозвачът е
длъжен да отговори на рекламацията в едноме-
сечен срок.
Чл. 108. При превоз, извършен от двама или
повече превозвачи, рекламациите се предявя-
ват пред превозвача, причинил вредата, а във
всички останали случаи—до изпращащия или
получаващия превозвач. Всички превозвачи от-
говарят солидарно.
Чл. 109. (1) Право на иск срещу превозвача
има изпращачът—до момента, в който получа-
телят освободи товарителницата или приеме
товара, а получателят—от момента, в който
освободи товарителницата или приеме товара,
след като е отхвърлена рекламацията, предяве-
на по реда на чл. 105—108.