Държавен вестник, бр. 82, 2012 г., стр. 44

СТР.  44	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  82
ния иск, да участват ефективно по делото. 
Процесът е открит и състезателен. Уредени 
са допустимите параметри на евентуалната 
спогодба между страните (чл. 79 ЗОПДНПИ). 
Доколкото няма създадени специални норми, 
се прилагат разпоредбите на Гражданския 
процесуален кодекс (ГПК).
2. По довода за нарушаване на чл. 17 от 
Конституцията.
Разпоредбите на чл. 17, ал. 1 – 3 от Кон­
ституцията, макар и да се съдържат в нейната 
глава първа „Основни начала“, задължават 
държавата чрез законите да гарантира и за­
щитава правото на собственост като основно 
право на гражданите, както и да зачита непри­
косновеността на частната собственост (вж. в 
този смисъл решенията на Конституционния 
съд № 15 от 21.12.2010 г. по к.д. № 9 от 2010 г., 
№ 17 от 12.12.1999 г. по к.д. № 14 от 1999 г. и 
др.). Конституцията не забранява, а стимули­
ра естествения стремеж на гражданите към 
материален просперитет, към увеличаване на 
тяхното имущество в условията на пазарна 
икономика. Източниците на забогатяването 
са посочени най-общо в Основния закон и са 
доразвити по-детайлно в отрасловото законо­
дателство. Такива са свободната стопанска 
инициатива, упражняването на свободна 
професия, възнаграждението за законно по­
ложен труд, наследяването и др. Предмет на 
отнемане по ЗОПДНПИ обаче не е собстве­
ността, придобита от законови източници, а 
собственост с незаконен произход, който не 
може да бъде оправдан с правно допустимите 
средства за увеличаване на индивидуалното 
богатство. По същество законът цели прео­
доляване на последиците от неоправданото 
забогатяване за сметка на други лица или 
обществото като цяло, забогатяване от из­
вършването на дейност, която поначало е 
забранена, като например укриване на данъ­
ци, неплащане на задължителни осигуровки, 
контрабанда, корупция, трафик на хора и 
наркотици, изнудване, крупни кражби и т.н. 
Придобиването и съответното натрупване на 
имущество с незаконен източник се намира 
в пълен дисонанс с редица конституционни 
ценности, като справедливостта по смисъла на 
преамбюла на Основния закон, принципа на 
правовата държава по чл. 4, ал. 1, принципа 
на равенството на гражданите пред закона 
по чл. 6, ал. 1 и принципа на законовото 
гарантиране на еднакви правни условия за 
стопанска дейност по чл. 19, ал. 2. Основно 
задължение на гражданите е да спазват и 
изпълняват Конституцията и законите, да 
зачитат правата и интересите на другите 
(чл. 58, ал. 1 от Конституцията). Лицата, ко­
ито се засягат от гражданската конфискация 
по оспорения закон, като са се обогатили по 
незаконен начин, са нарушили това изискване, 
поради което не могат да получат закрилата 
по чл. 17, ал. 1 – 3 от Конституцията, която 
се дължи само на законните приобретатели 
на имуществени права.
Конституционният съд не споделя тезата на 
вносителите на искането, че в своята цялост 
ЗОПДНПИ противоречи и на чл. 17, ал. 5 от 
Конституцията, защото предвижда отнемане 
на собственост при липсата на държавни или 
общински нужди, при това без да изисква 
предварително и равностойно обезщетение. 
Посочената разпоредба урежда специфична 
хипотеза на отчуждаване на имущество със 
законен източник. Тя е неотносима към от­
немането в обществен интерес на незаконно 
придобитото имущество, каквато е идеята на 
оспорения закон. В своята досегашна практика 
Конституционният съд приема, че в защита на 
конституционно установени ценности правото 
на собственост не само може да се ограничава 
със закон с оглед на нарушения на принципа 
на справедливостта в конкретната обстановка 
на неговото придобиване (Решение № 18 от 
14.12.1992 г. по к.д. № 24 от 1992 г.), но дори 
допуска да бъде отнето и без компенсация 
(Решение № 9 от 27.07.1992 г. по к.д. № 4 от 
1992 г.). Производството по ЗОПДНПИ е 
насочено към възстановяване на статуквото 
от преди противозаконното разместване на 
материални ценности, при което би било не­
логично да се изисква обезщетяване на онзи, 
който незаконно се е обогатил за сметка на 
другите и в края на краищата за сметка на 
цялото общество.
3. По довода за нарушаване на чл. 1 от До­
пълнителен протокол № 1 към КЗПЧОС.
Макар и с различна формулировка в срав­
нение с чл. 17 от Конституцията, защитата 
на собствеността по чл. 1 от Допълнителен 
протокол № 1 към КЗПЧОС по съществото 
си е сходна. Правото на мирно използване на 
собствеността е прокламирано като принцип, 
без да се третира като абсолютно. Лишаване 
от имущество поначало е допустимо, когато е 
в интерес на обществото и съгласно условия­
та, предвидени в закона и общите принципи 
на международното право. Държавата може 
със закон да контролира упражняването на 
собствеността, ако това е в публичен интерес 
или е необходимо за осигуряване плащането 
на данъци, други постъпления или глоби. На 
тази основа трайно установената практика 
на Европейския съд по правата на човека 
(ЕСПЧ) изисква всяко ограничаване на полз­
ването или отнемане на незаконно придобито 
имущество по пътя на граждански иск на 
държавата спрямо неоснователно обогатилите 
се лица да отговаря на три критерия: а) зако­
ноустановеност; б) необходимост за постигане 
на легитимна цел, и в) пропорционалност. 
По повод съобразяването на проверявания 
закон с чл. 17 от Конституцията по-горе са 
изложени доводи, които са напълно валидни