Държавен вестник, бр. 109, 2002 г., стр. 25

Б Р О Й  109
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  25
4.7. Ротационен вакуумен изпарител.
4.8. Механичен вибратор или магнитна бър-
калка.
4.9. Анализатор на аминокиселини или HPLC
оборудване за HPLC  с йоннообменна колона,
уред за нинхидрин, дериватизация след колона-
та и фотометричен детектор. Колоната  се пъл-
ни със сулфонови полистиролови смоли, които
могат да разделят аминокиселини една от дру-
га, и от други материали, реагиращи положи-
телно на нинхидрина. Потокът в линиите на
буферния разтвор и нинхидрина се осигурява от
помпи със стабилност на дебита приблизител-
но 0,5 % в периода, който обхваща еталонното
калибриране и анализа на пробата. При някои
анализатори на аминокиселини могат да се
използват хидролизни методи, при които хид-
ролизатът е с концентрация на натрий с= 0,8
mol/l и съдържа цялата остатъчна мравчена
киселина от етапа на окисляването. Други не
дават задоволителна сепарация на някои ами-
нокиселини, ако хидролизатът съдържа в изли-
шък мравчена киселина и / или високи концен-
трации на натриеви йони. В този случай обемът
на киселината се намалява чрез изпаряване до
приблизително 5 ml след хидролизата и преди
коригирането на рН. Изпаряването трябва да
се извърши под вакуум при максимум 40 °С .
5. Процедура
5.1. Приготвяне на пробата
Пробата се смила, за да се постигне грануло-
метрия 0,5 mm. Пробите с голямо съдържание
на влага трябва да се изсушат с въздух при тем-
пература, която не превишава 50 °С, или чрез
лиофилизация преди смилане. Пробите с висо-
ко съдържание на мазнини трябва да бъдат
извлечени с петролев етер (3.12) преди стрива-
нето.
5.2. Определяне на свободните аминокисе-
лини в животински храни и предварително при-
готвени смеси
Претеглят се с точност до 0,2 mg подходящо
количество (1—5 g) от приготвената проба (5.1)
в ерленмайерова колба и се прибавят 100 ml от
извлечената смес (3.21). Сместа се разтръсква
в продължение на 60 min с помощта на механи-
чен вибратор или магнитна бъркалка (4.8).
Седиментът се оставя  да се утаява и се пипети-
ра 10 ml от плаващия отгоре слой на разтвора в
бехерова чаша от 100 ml.
Добавят се 5 ml разтвор на сулфосалицилова
киселина (3.22) с бъркане, като се продължава
бъркането с помощта на магнитна бъркалка в
продължение на 5 min. Филтрира се и се цент-
рофугира плаващият отгоре слой, за да се отс-
транят всички твърди фази. Поставят се 10 ml
от получения разтвор в бехерова чаша 100 ml и
рН се коригира на 2,20, като се използва разт-
вор на натриев хидроксид (3.18), прехвърля се в
мерителна обемна колба с подходящ обем, като
се използва цитратен буфер (3.24) и се долива
до отметката с буферен разтвор (3.24).
Ако се използва вътрешен еталон, се доба-
вят 1 ml вътрешен еталон (2.27.3) за всеки 100 ml
краен разтвор и се долива до отметката с буфе-
рен разтвор (3.24).
Преминава се към етапа на хроматография-
та съгласно 5.4.
Ако екстрактите не се изпитват същия ден,
те трябва да се съхраняват при температури под
5 °С.
5.3. Определяне на общото съдържание на
аминокиселини
5.3.1. Окисляване
Претеглят се с точност 0,2 mg от 0,1 до 1 g от
приготвената проба (5.1) във:
—облодънна колба 100 ml (4.1) за хидролиза
на открито (5.3.23), или
—облодънна колба 250 ml (4.1), ако се изис-
ква ниска концентрация на натрий (5.3.3.1), или
—флакон 100 ml, снабден с винтова капачка
(4.2) (за затворена хидролиза 5.3.2.4).
Претеглената част от пробата трябва да има
съдържание на натрий около 10 mg и съдържа-
ние на влага, което не превишава 100 mg.
Колбата / флаконът се поставя в ледена вод-
на вана и се охлажда до 0 °С, добавят се 5 ml
окисляваща смес (3.23) и се смесват, като се
използва стъклена шпатула с извит накрайник.
Колбата / флаконът се запечатват с шпатулата
вътре с непропускащ въздух тънък слой, поста-
вя се ледената водна вана, в която се намира
запечатаният контейнер, в хладилник при 0 °С
и се оставя в продължение на 16 h. След 16 h се
маха от хладилника и излишният окисляващ
реагент се разлага с добавяне на 0,84 g натриев
дисулфит (3.4).
Преминава се към 5.3.2.1.
5.3.2. Хидролиза
5.3.2.1. Хидролиза на окислени проби
Към окислените проби, приготвени съглас-
но 5.3.1, се прибавят 25 ml хидролизна смес (3.20),
като внимателно се измиват всички утайки на
пробата, прилепнали по стените на съда и шпа-
тулата. В зависимост от процедурата на хидро-
лизата, която се използва, се преминава към
5.3.2.3 или 5.3.2.4 съответно.
5.3.2.3. Хидролиза на неокислена  проба
В облодънна колба се претеглят 100 ml или
250 ml (4.1) или флакон 100 ml, снабден с винто-
ва капачка (4.2), с точност 0,2 mg, от 0,1 до 1 g
от приготвената проба (5.1). Частта на претегле-
ната проба трябва да съдържа натрий около 10
mg. Внимателно се добавят 25 ml хидролизна
смес (3.20) и се смесва  с пробата. По-нататък се
продължава съгласно 5.3.2.3 или 5.3.2.4.
5.3.2.3. Открита хидролиза
Добавят се 3 стъклени перли към сместа в
колбата (приготвена в съответствие с 5.3.2.1 или
5.3.2.2) и се вари при непрекъснато кипене с
нагряване с обратен хладник в продължение на
23 h. След завършване на хидролизата конден-
заторът се отмива с 5 ml цитратен буфер (3.24).
Колбата се откачва и се охлажда в ледена вана.
Продължава се съгласно 5.3.3.