Държавен вестник, бр. 66, 2024 г., стр. 37

БРОЙ  66	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  37   
зидента на служебното правителство, Консти­
туционният съд отбелязва, че всяко „редовно“ 
правителство в отношенията му с Народното 
събрание е зависимо от неговото съгласие и 
подкрепа и то може да остане на власт и да 
функционира, докато има поддръжката на 
парламентарното мнозинство. Парламентът 
осъществява парламентарен контрол и може 
да реализира политическата отговорност на 
избраното от него правителство, а служебното 
правителство, което се назначава от прези­
дента и има източник на овластяването си 
в президентската институция, макар и да не 
носи пълна политическа отговорност пред 
парламента, има степен на зависимост от него 
също така. Конституционният съд поддържа 
в практиката си и не намира основание да 
се отклони от позицията си по това дело, 
че инструментите за контрол от страна на 
парламента по отношение на правителството 
„оказват влияние върху упражняването на из­
пълнителната функция на правителството, но 
без да премахват неговата самостоятелност или 
да ограничават правомощията му“ (Решение 
№ 10 от 2021 г. по к.д. № 8/2021 г.). При дейст­
вие на предходната редакция на обсъждания 
чл. 99, ал. 7 от Конституцията съдът е приел, 
че в рамките на срока на правомощията на 
служебното правителство „президентът може 
да прави промени в структурата и състава 
на служебното правителство“ (Тълкувателно 
решение № 20 от 1992 г. по к.д. № 30/1992 г.) 
и че това е част от механизма за контрол и 
възпиране между властите в парламентарна­
та система на управление, а не недопустима 
зависимост на служебното правителство от 
президента. 
Конституционният съд намира, че обсъжда­
ният конституционен текст е конституционно 
нетърпим в неговата цялост, защото с него 
се променя смисълът на съществуването на 
служебното правителство като елемент на 
установената парламентарна система от съз­
дателите на Конституцията от 1991 г. 
Служебното правителство е юридически и 
функционално самостоятелно по отношение 
на държавния глава, но с направените кон­
ституционни промени не може да бъде реали­
зирана в пълнота неговата отговорност пред 
парламента. В диспозитива на Тълкувателно 
решение № 20 от 1992 г. по к.д. № 30/1992 г. 
Конституционният съд приема, че „[с]лужеб­
ното правителство осъществява правомощията 
на Министерския съвет, определени в глава 
пета от Конституцията. Известна ограниченост 
на неговите функции произтича от това, че то 
получава своя мандат не от парламента. Тя не 
подлежи на дефиниране или законова уредба, 
а е следствие от ограничения във времето, 
през което функционира служебното прави­
телство, от предназначението му да управлява 
текущите въпроси на вътрешната и външната 
политика на страната до провеждането на 
законодателни избори и съставянето на прави­
телство от новоизбраното Народно събрание, 
от ограничеността на парламентарния контрол, 
упражняван върху него.“ Ограниченията в 
правомощията на служебното правителство 
не произтичат от възможността държавният 
глава да интервенира в сферите на компетент­
ност, които Конституцията отрежда на всеки 
Министерски съвет (чл. 87, ал. 1 и 2, чл. 98, 
ал. 1, т. 5 и 6, чл. 100, ал. 2 и 4, чл. 105, ал. 1 и 
2, чл. 106, 107, 114, чл. 143, ал. 2, чл. 150, ал. 1 
и др.) и с каквато компетентност разполага 
и служебното правителство. Изпълнителната 
власт, включително и тази, упражнявана от 
служебен кабинет, „е самостоятелна област на 
държавното управление и в ценностен аспект 
нейната функция е толкова ценна, колкото и на 
останалите власти. Тя е независима да взима 
решения, основани на закона и на нейната 
собствена воля. […] Конституционният статус 
на изпълнителната власт изключва нейната 
управленска преценка да бъде блокирана от 
някоя друга власт“ (Решение № 10 от 2021 г. 
по к.д. № 8/2021 г.). 
С обсъжданата конституционна промяна, 
и по-конкретно с изречение първо на ал. 7 
на чл. 99, така както е въведена с § 7 ЗИД на 
Конституцията, се създава конституционна 
основа за ограничаване на правомощията на 
служебния кабинет, тъй като извежда органи­
зирането на честни и свободни избори като 
основна задача на служебното правителство. 
Всяко правителство – и правителството в 
оставка при изтекъл мандат на Народното 
събрание също – е длъжно да организира 
честни и свободни избори, а не само слу­
жебното. Нещо повече, тази разпоредба раз­
колебава конституционния императив в ал. 2 
на чл. 105 от Основния закон, според който 
правителството осигурява обществения ред и 
националната сигурност и осъществява общо 
ръководство на държавната администрация и 
въоръжените сили. 
Разпоредбата на изречение първо в ал. 7 
на чл. 99, въведено с § 7 ЗИД на Конститу­
цията, не само няма самостоятелен правен 
ефект, но и като текст, на който е придаден 
конституционен ранг, застрашава от деформа­
ция смисъла на установеното от създателите 
на Конституцията от 1991 г. положение, че 
служебното правителство е елемент от ут­
върдената парламентарна система, един от 
конституционно установените основни орга­
ни в системата на управление на държавата, 
който в условията на парламентарна криза 
има специалното предназначение да осигури 
единството в държавното управление през 
периода на нейното преодоляване. Поради