Държавен вестник, бр. 80, 2010 г., стр. 20

СТР.  20	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  80
С искането на народните представители се 
оспорва и отмяната на глава двадесет и шеста с 
чл. 368 и 369 НПК, извършена с § 54 ЗИДНПК. 
Твърди се, че с нея се ограничават основните 
права по чл. 31, ал. 1 и 4 от Конституцията на 
лицата, спрямо които е започнало досъдебно 
производство, като се създават предпоставки 
за неоправдано забавяне на предаването им 
на съда в предвидените срокове. Поставя се и 
въпросът за несъответствие на отмяната с из­
искванията на чл. 5, т. 3 КЗПЧОС за предаване 
на задържания обвиняем на съда в „разумен 
срок“, когато не е бил освободен преди раз­
глеждане на делото.
Искането на групата народни представители 
е дало основание на 15.05.2010 г. да бъде об­
разувано конституционно дело № 11 от 2010 г. 
Допуснато е за разглеждане по същество с 
определение от 1 юни 2010 г., по което като 
заинтересовани страни са конституирани На­
родното събрание, президентът, Министерският 
съвет, министърът на правосъдието, министърът 
на вътрешните работи, Върховният касационен 
съд, главният прокурор, Висшият адвокатски 
съвет, омбудсманът, Съюзът на юристите в 
България, фондацията „Български адвокати за 
правата на човека“, фондацията „Асоциация за 
европейска интеграция и права на човека“ и 
Българският хелзинкски комитет. 
Поради сходството на предмета, очертан от 
двете искания, по-късно образуваното к.д. № 11 
от 2010 г. е присъединено към това к.д. № 10 
от 2010 г. за съвместно разглеждане.
Министерският съвет намира, че исканията 
са неоснователни. В становището си поддър­
жа, че промените в чл. 94 НПК осигуряват 
спазването на принципа за приключване на 
наказателния процес в разумен срок, като 
предотвратяват злоупотребата с правото на 
адвокатска защита, без да лишават обвиняемия 
от такава. Новосъздаденият институт „резер­
вен защитник“ не накърнява равенството на 
гражданите пред закона и състезателността на 
съдебното производство при равно отношение 
към спорещите страни. Допуснатото ограниче­
ние на свободния избор на адвокат-защитник 
не надхвърля необходимото за осъществяване 
на правосъдието. Спазени са изискванията на 
КЗПЧОС и МПГПП, отнасящи се за правото 
на качествена адвокатска защита като условие 
за справедливо правораздаване. Според ста­
новището измененията в чл. 177, ал. 1 НПК 
съответстват на стандартите относно силата на 
доказателствата, установени от разпоредбите на 
Конституцията и валидните за страната между­
народни договори. Отмяната на глава двадесет 
и шеста с чл. 368 и 369 НПК е в рамките на 
законодателната целесъобразност, която е в 
компетенциите на Народното събрание. 
Министърът на правосъдието също счита, че 
двете искания са неоснователни, като се излагат 
аргументи, че институтът „резервен защитник“ 
не нарушава разпоредбите на Конституцията 
и международните договори, а е намерен раз­
умен и справедлив баланс между интересите 
на обвинения в извършване на престъпление и 
обществения интерес от ефективно правосъдие. 
Когато липсва уважителна причина за неявява­
нето на упълномощения защитник, встъпването 
на резервния защитник е оправдано от гледна 
точка на конституционно установените принципи 
на наказателния процес и е в синхрон с прак­
тиката на международните институции по чл. 6 
КЗПЧОС. В становището се твърди, че промените 
в чл. 177, ал. 1 НПК обслужват установяването 
на истината в наказателното производство, без 
да накърняват правото на защита на обвиненото 
лице, равенството на страните и принципа на 
състезателността. Отмяната на глава двадесет 
и шеста от НПК материализира съобразено с 
Конституцията и международните стандарти 
законодателно решение, което е насочено към 
утвърждаване на справедливостта на процеса 
при зачитане на изискването за разглеждане на 
делото в „разумен срок“. 
Министърът на вътрешните работи поддържа, 
че оспорените промени на чл. 94 и 177 НПК са 
съобразни с предписанията на Конституцията 
и международните договори. 
Върховният касационен съд изразява стано­
вище, че и двете искания са неоснователни. 
Според пленума на съдиите новосъздаденият 
институт „резервен защитник“ не нарушава 
принципите на справедливия наказателен 
процес, а напротив – задоволява интереса на 
обвиняемия от квалифицирана правна помощ 
при балансиране на правата на другите участ­
ници в производството и съобразяване на 
обществения интерес. Измененията в чл. 177, 
ал. 1 НПК не накърняват правото на защита и 
принципа на състезателност на съдебния про­
цес, не създават опасност за установяване на 
истината. Отмяната на института „Разглеждане 
на делото в съда по искане на обвиняемия“ е 
в интерес на доброто правосъдие и не засяга 
непропорционално правото на обвиняемия на 
процес в „разумен срок“, тъй като в действащо­
то законодателство съществуват редица други 
гаранции за ефективното му упражняване. 
Главният прокурор също намира, че ос­
порените промени в НПК не са противокон­
ституционни и съответстват на стандартите, 
установени от КЗПЧОС и МПГПП. Обръща 
внимание върху обстоятелството, че резервният 
защитник встъпва в пълните права на защит­
ник само ако упълномощеният защитник не 
изпълнява задълженията си без уважителна 
причина. Твърди, че Конституционният съд не 
трябва да се произнася за промените в чл. 177, 
ал. 1 НПК, защото така би иззел функциите на 
законодателя. Изразява становище, че отмяна­
та на чл. 368 и 369 НПК е акт на позволена 
целесъобразност, с който се отговаря на пред­
писанията на Конституцията и международните 
договори, по които България е страна.