Държавен вестник, бр. 49, 2012 г., стр. 15

БРОЙ  49	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  15  
въведената административна отговорност на 
работника и служителя, които престират 
работната си сила, въпреки несключването 
му. Предвиденото наказание глоба цели да 
дисциплинира работниците и служителите 
към правомерно поведение, което е и в 
техен интерес. Това е така, защото по този 
начин не само се осветляват получаваните 
от тях доходи, за да се съберат вземанията на 
държавата за данъци и осигурителни вноски 
за солидарната осигурителна система, но се 
създават предпоставки и самите работещи 
да могат да получат при определени усло­
вия осигурителни обезщетения и пенсии 
след период на натрупване на съответните 
осигурителни права. С разпоредбата обаче 
се цели защита не само на осигурителните 
права на работниците и служителите, които 
произтичат от сключения трудов договор, 
а и на държавния и обществения интерес, 
тъй като той налага осигуряване данъчните 
приходи на държавата и акумулиране на сред­
ства във фонда на осигурителната система.
Разгледана в този контекст, оспорената 
разпоредба не представлява ограничаване на 
правото на труд и санкциониране на слабата 
страна в трудовото правоотношение, каквато 
според вносителя представляват работникът 
или служителят, а споделяне на отговорност­
та между последните и техния работодател, 
който също носи административна отговор­
ност при наемане на работници и служители 
без трудов договор. Заинтересоваността от 
укриване на престирането на труд без склю­
чен трудов договор не е едностранна – само 
от страна на работодателя, тъй като не само 
той, а и работникът дължи заплащане на 
осигурителни вноски върху трудовото си 
възнаграждение за солидарния фонд на ДОО, 
а и данъци върху доходите си, които не би 
заплащал при укриването им.
Предвидената санкция за неизпълнение 
на задължения от страна на работника или 
служителя, произтичащи от трудовото пра­
воотношение, не е прецедент, тъй като в КТ 
такава се предвижда и в други хипотези на 
неизпълнение – например при неспазване 
правилата за безопасни и здравословни усло­
вия на труд. И в тези хипотези на допуснати 
нарушения, свързани с престирането на 
труд, страните по трудовото правоотноше­
ние – работодател и работник, се третират 
по еднакъв начин с установената в закона 
административна отговорност и за двете 
страни и нейната реализация от компе­
тентните органи при констатирането им. 
В този смисъл оспорената разпоредба не е 
противоконституционна и с оглед принци­
па на правовата държава – чл. 4, ал. 1 от 
Конституцията, на който не противоречи.
Тя не е в противоречие и с принципа 
на социалната държава, който предвижда 
социална закрила с изградена осигурителна 
система, чрез която гражданите да могат да 
се осигуряват и да получават осигурителни 
обезщетения при определени в закона усло­
вия. В системата на социалното осигуряване 
получаването на определен вид обезщетение 
и размерът му зависят от участието на лицата 
в осигуряването, от размера на осигурител­
ния доход, върху който се осигуряват и от 
периода на осигуряване. В този контекст 
престирането на труд без трудов договор 
от работника или служителя представлява 
виновно нарушение на задължение, свързано 
с приноса му към социалноосигурителната 
система, произтичащо от трудовото правоот­
ношение, т.е. задължение от публичноправен 
характер, което подлежи на санкция и това 
санкциониране не е „без вина“, както се твър­
ди неоснователно от вносителя на искането. 
Самата санкция не цели само да мотивира 
нарушителя към правомерно поведение, а 
чрез наложеното наказание – глоба в три­
кратен размер на социалните и здравните 
осигуровки, определени върху минималния 
осигурителен праг за съответната професия, 
се цели финансовото укрепване на осигури­
телните фондове като проява на принципа 
на социалната държава.
В заключение следва да се констатира, че 
позицията на мнозинството съдии за противо­
конституционност на оспорената разпоредба 
на чл. 414а КТ е проява на социален попу­
лизъм. Тя е популярна поради близостта є с 
масовите настроения в обществото, но това 
не я прави по-убедителна и аргументирана 
от конституционноправно гледище. Същата 
представлява израз на патерналистично раз­
биране за ролята на държавата, което не е в 
унисон с това за модерна правова държава, 
която определя правилата и регулациите по 
неперсонифициран начин, при което отделни­
ят гражданин като автономен правен субект 
носи отговорността за избора на едно или 
друго свое поведение. Тя не е приемлива и 
в социално-икономически план, тъй като 
стимулира разрастването на „сивия“ сектор 
в икономиката и по този начин на практи­
ка действа срещу интересите на наемния 
труд, които популистки отстоява, защото 
в резултат на това се намаляват приходите 
на държавата за социална политика и се 
увеличава дефицитът в осигурителната є 
система. Поради това оспореният текст на 
чл. 414а КТ, създаден с § 21 ЗИДКТ, не е 
противоконституционен.
Конституционни съдии:
Владислав Славов
Благовест Пунев
6031