Държавен вестник, бр. 30, 2026 г., стр. 51

БРОЙ  30	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  51   
поредба, оспорена пред съда, не се основава 
на норма от по-висок ранг, след като чл. 55а, 
ал. 2 ЗЗО вече е била обявена за противокон­
ституционна. Отказът на НЗОК да заплаща 
надлимитни дейности на изпълнители на 
БМП е в разрез с прокламираното в чл. 52 
от Конституцията на Република България, 
че гражданите имат право на здравно оси­
гуряване, като и им се гарантира достъпна 
медицинска помощ и безплатно ползване 
на медицинско обслужване при условия и 
по ред, определени в закон. Неплащането 
на лечебните заведения при надвишаване 
на стойностите би оставило здравноосигу­
рени лица извън предвидената по закон и 
гарантирана медицинска болнична помощ. 
В този смисъл неправилно се възразява 
в касационната жалба на министъра на 
здравеопазването, че мотивите на съда са 
вътрешнопротиворечиви и не са анализира­
ни в решението подробно всички относими 
законови разпоредби. Тъкмо обратното се 
установява при прочита на решението в об­
жалваната му част. Аргументите на съда са 
във връзка с относимите материалноправни 
разпоредби на ЗЗО и на приетото в реше­
нието на Конституционния съд за обявяване 
като противоконституционна разпоредбата 
на чл. 55а, ал. 2 ЗЗО, на което съдът се е 
позовал. Обосновано в тази връзка съдът е 
счел, че чл. 394 изцяло преповтаря смислово 
чл. 55а, ал. 2 ЗЗО, защото въвежда забрана 
за плащане на оказана болнична помощ на 
лечебните заведения в нарушение на техните 
обеми и стойности.
Относно чл. 409, ал. 4, т. 2 и 3 в частите 
„закупувани само в рамките на месечните 
стойности по приложение № 2 към договорите 
на изпълнителите на БМП“, както и чл. 409, 
ал. 8, за тях обосновано съдът е приел, че след 
като не е налице правна норма от по-висока 
степен, въз основа на която НРД за МД да 
предвижда, че НЗОК не закупува дейности, 
чиято стойност надвишава месечните стой­
ности, определени по реда на чл. 4 ЗБНЗОК 
за 2023 г. и ЗБНЗОК за 2024 г., те са незако­
носъобразни. Тези разпоредби от НРД за МД 
правилно съдът е преценил като такива, които 
също както и в предходно оспорения чл. 394 
от процесния НРД за МД съдържат забрана 
за плащане на надлимитни стойности и обе­
ми, поради което е налице и по отношение 
на тях конституционната забрана да не се 
ограничава правото на здравно осигуряване 
и на медицинска помощ на здравноосигуре­
ните лица, което прави по-труднодостъпно 
медицинското обслужване на гражданите, 
което е закрепено и в Конституцията. Това 
е така, защото и в чл. 409, ал. 4, т. 2 и 3 и 
чл. 409, ал. 8 НРД за МД са въведени забра­
ни за плащане над определените месечни 
стойности за оказана БМП, поради което 
тези разпоредби от договора са в нарушение 
на решението на Конституционния съд, с 
което е обявена противоконституционност 
на чл. 55а, ал. 2 ЗЗО. По този начин, както е 
прието и от конституционните съдии, здрав­
ноосигурените лица се лишават от правото 
на избор на лечебно заведение в случай, 
ако същото е надвишило определените ли­
митни стойности за БМП, и по този начин 
се нарушават техните права на закрепено в 
Конституцията основно право на здравно 
осигуряване и на гарантирана достъпност на 
медицинска помощ и на безплатно ползване 
на медицинско обслужване – чл. 52, ал. 1 от 
Основния закон на Република България. Това 
право, закрепено в чл. 52, ал. 1, е основно 
право, а то съгласно чл. 57, ал. 1 е неотме­
нимо. С въвеждането на посочените по-горе 
разпоредби в НРД за МД основното право 
на здравно осигуряване и на достъп до меди­
цинска помощ на гражданите се нарушава. 
В същото време въведените с този договор 
императивни забрани за плащане от НЗОК 
за дейности по БМП ще възпрепятстват 
прилагането на компенсаторните механизми, 
въведени със същия договор.
Правилно в първоинстанционната жалба на 
НСЧБ се сочи, че с тези разпоредби на НРД 
за МД се регламентират забрани/ограничения 
за плащане само до размера на посочените в 
индивидуалните договори с изпълнителите на 
БМП обеми и стойности. Този довод изцяло 
се възприема и от настоящата касационна 
инстанция, тъй като се нарушава забраната за 
неплащане на надлимитни стойности, поради 
което правилно съдът е отменил посочените 
по-горе разпоредби.
Неоснователно се твърди в касационната 
жалба на министъра на здравеопазването, 
че съдът е използвал неправилна концепция, 
при която разпоредба от подзаконов норма­
тивен акт е законосъобразна, ако преповтаря 
такава от закона, а според съда изглеждало, 
че не може да има разпоредба и в подзако­
новия нормативен акт. Тази аргументация 
на министъра на здравеопазването е изцяло 
погрешна, тъй като подзаконовият нормати­
вен акт не може да противоречи на норма 
от по-висок ранг, а в процесния случай, след 
като разпоредба от ЗЗО е обявена за про­
тивоконституционна, няма никакво правно 
основание в подзаконов нормативен акт да