Държавен вестник, бр. 55, 2009 г., стр. 6

С Т Р .  6
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  55
куваните сега законови изменения по същест-
во развиват и уплътняват измененията на
чл. 127 и чл. 128 от Конституцията, осъщест-
вени през 2006 г.—следствието е най-тясно
свързано с прокуратурата и при действието на
новата уредба на чл. 127 от Конституцията
включването на следователите в прокуратура-
та не е “прехвърляне” към нея на нова дей-
ност, а организационно рационализиране на
разследващата дейност, която прокуратурата
продължава да ръководи.
Заслужава отбелязване, че възприетият с
оспорените законови изменения модел на
следствените органи съществува при дейст-
вието на сегашната Конституция още от 1991 г.
във военните прокуратури. И това не е поста-
вяло под съмнение неговата конституционна
допустимост.
В отговор на поставения въпрос за конс-
титуционната допустимост: и след оспорени-
те сега законови изменения следствените ор-
гани не напускат съдебната власт, а остават
част от нея, продължават да съществуват и
да упражняват конституционно предвидени-
те им функции по разследване; с упражнява-
нето на същите функции, но в структурата на
прокуратурата и все в рамките на съдебната
власт не се нарушава балансът между зако-
нодателната, изпълнителната и съдебната
власт в държавата; не се нарушават и други-
те конституционни принципи, изрично посо-
чени в диспозитива на Решение № 3 от 2003 г.
по к.д. № 22 от 2002 г.—народният суверени-
тет, върховенството на основния закон, по-
литическият плурализъм, правовата държа-
ва и независимостта на съдебната власт. В
настоящия спор съдът констатира, че дори и
разширително тълкуваното през 2003 г. по-
нятие за формата на държавното управление
не е засегнато от оспорваните изменения в
ЗСВ, тъй като не се нарушава балансът меж-
ду властите; с други думи, съдът не установя-
ва твърдяното в искането суспендиране на
своето Решение № 3 от 2003 г.
Във второто тълкувателно решение, посоче-
но в искането—Решение № 8 от 2005 г. по к.д.
№ 7 от 2005 г., произнесено по-късно, Консти-
туционният съд дава интерпретация на същност-
та и функциите на съдебната власт и нейните
конституционни основи с ясното разбиране, че
Конституцията не само че не изключва, но прин-
ципно е отворена за промени, вкл. вътрешно
преструктуриране в съдебната власт, в т.ч. и на
следствените органи, и това няма да е промяна
във формата на държавно управление, а ще е от
компетентността на Обикновено Народно съб-
рание. И още—организацията на следствените
органи е проблем на законодателна целесъоб-
разност; зависи от цялостната характеристика,
избрания модел, основните приоритети и ак-
центи на съдебната реформа, както и от място-
то, функциите и най-вече взаимоотношенията
между различните участници в наказателния
процес и в крайна сметка е материя, която следва
да бъде уредена чрез съгласувани промени в
Наказателния кодекс, НПК и ЗСВ.
В същия смисъл са и изложените мотиви на
Конституционния съд в неговото Решение № 1
от 1999 г. по к.д. № 34 от 1998 г., визиращи тога-
вашни изменения пак в ЗСВ, вкл. закриването
на районните следствени служби и Национал-
ната следствена служба и създаването на Спе-
циализирана следствена служба.
Следва изводът, че сега оспореното органи-
зационно преструктуриране на следствените
органи при запазването на техните конституци-
онно определени функции (извършване на раз-
следване по наказателни дела) не е промяна във
формата на държавното управление и не следва
да се извършва чрез промяна на Конституция-
та. Това преструктуриране, извършено на зако-
ново равнище, не противоречи на Конституци-
ята, защото следствените органи остават част
от съдебната власт. Не се нарушава и балансът
на функциите между органите вътре в съдебна-
та власт, защото и в структурата на прокурату-
рата следствените органи продължават да из-
пълняват основната си функция, определена от
самата Конституция.
2. Според искането разпоредбата на § 112,
ал. 1, 2 и 3 от преходните и заключителните
разпоредби на ЗИДЗСВ противоречи на чл. 8,
чл. 129, ал.1, 3 и 6 и чл. 131 от Конституцията,
тъй като понижаване и преместване на следо-
ватели може да извършва само Висшият съде-
бен съвет, а не Народното събрание по силата
на закон.
2.1. Предвид новата структура на следстве-
ните органи следователите от окръжните след-
ствени служби се преназначават без конкурс
в окръжните следствени отдели на окръжни-
те прокуратури (§ 112, ал. 3); създадено е спе-
циално правило от преходен характер за не-
прилагането на конкурсното начало като общо
правило при преназначаването. Така че пред-
мет на оспорената уредба са висящи правоот-
ношения. В съвременния нормотворчески
процес тяхното уреждане е задължение за за-
конодателя и същностен белег на правовата
държава; ако законодателят не създаде така-
ва уредба, ще наруши конституционния прин-
цип. А що се отнася до самото преназначава-
не, то се извършва от Висшия съдебен съвет,
както изрично се посочва в § 112, ал. 3, а не от
законодателя, както се твърди в искането. Сле-
дователно няма изземване на конституцион-
ни правомощия на кадровия орган на съдеб-
ната власт.