Държавен вестник, бр. 39, 2021 г., стр. 4

СТР.  4	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  39
при констатиране на невярно вписване на 
биологичния пол на българския гражданин 
(чл. 38, ал. 4 ЗГР), а в случаите, когато на­
ционалният закон визира промяна на пола 
(чл. 9, ал. 1 от Закона за българските лични 
документи, § 1 от допълнителните разпоредби 
на Закона за защита от дискриминация), се 
имат предвид последиците от вече променен 
пол с решение на чужда юрисдикция, което 
българската държава е длъжна да зачете. 
Според вносителя посоченото противоречие 
по тълкувателния въпрос е намерило отраже­
ние и в постъпилите по тълкувателното дело 
становища на съдилищата.
Уеднаквяването на съдебната практика 
по въпроса според изложеното в искането 
налага необходимостта от тълкуване на Ос­
новния закон и конкретно на разпоредбите 
на чл. 5, ал. 1 и 2, чл. 6, ал. 2, чл. 13, ал. 3, 
чл. 14, чл. 46, ал. 1 и чл. 47, ал. 2 във връзка 
с определяне на съдържанието, вложено от 
конституционния законодател в понятието 
„пол“, като се изясни дали същото има един­
ствено биологично или и психологическо и 
социално изражение, което е от обуславящо 
значение за преценката дали транссексуалност­
та е самостоятелно основание за промяна на 
данните в съставените актове за гражданско 
състояние. В същия контекст се иска тъл­
куване и на чл. 32, ал. 1 от Конституцията 
във връзка с въпроса дали правото на личен 
живот обуславя задължение на държавата 
да зачете последиците от самоопределяне 
на гражданина към пол, различен от биоло­
гичния. Третият тълкувателен въпрос според 
вносителя „налага КС да упражни не само 
правомощията си по чл. 149, ал. 1, т. 1, но и 
по чл. 149, ал. 1, т. 4 от Конституцията“, като: 
1. Изясни дали понятието „пол“ по смисъла 
на Основния закон е с по-тясно (ограничено) 
съдържание от съдържанието на правото 
по чл. 8 КЗПЧОС и на правото по чл. 7 от 
Хартата на основните права на Европейския 
съюз (ХОПЕС); 2. Отчете систематиката на 
чл. 5, ал. 4 от Конституцията, която според 
вносителя обуславя извода, че „никой надна­
ционален правен ред или международноправен 
акт, ратифициран и обнародван по конститу­
ционен ред, няма предимство пред върховния 
закон, който не допуска да му противоречат 
другите закони, действащи на територията на 
Република България“.
Съдът намира, че искането е направено от 
легитимен субект на инициатива по смисъла на 
чл. 150, ал. 1 от Основния закон (Решение № 3 
от 5.04.2005 г. по к.д. № 2/2005 г.). Предявено 
е в писмена форма и е мотивирано, с което са 
съобразени изискванията на чл. 17, ал. 1 ЗКС. 
Конституционният съд не се е произнасял с 
решение или определение за недопустимост 
на така направено искане, поради което не е 
налице отрицателна процесуална предпоставка 
по чл. 21, ал. 6 ЗКС.
Искането е за задължително тълкуване на 
разпоредби от Основния закон, което е пра­
вомощие на Конституционния съд по чл. 149, 
ал. 1, т. 1 от Конституцията.
Съдът намира искането за допустимо по 
отношение на първия въпрос, тъй като Кон­
ституцията не дава изрично пряк отговор на 
поставеното с него тълкувателно питане, а това 
е обусловило различни тълкувания и колеба­
ния в правораздавателната практика (според 
определения по допустимост от 22.01.2004 г. 
по к.д. № 1 от 2004 г., от 16.11.2004 г. по к.д. 
№ 9 от 2004 г. и от 8.10.2019 г. по к.д. № 11 
от 2019 г., отсъствието на изрична правна 
уредба в Конституцията обуславя допусти­
мост на поставения за тълкуване въпрос). 
В случая ангажирането на тълкувателната 
компетентност на Конституционния съд по 
този въпрос е необходимо, тъй като същият 
се отнася до реално съществуващ конкретен 
правен проблем за съдилищата (Определение 
№ 4 от 14.08.2007 г. по к.д. № 9 от 2007 г., 
Определение № 8 от 22.11.2016 г. по к.д. № 17 
от 2016 г.). В контекста на сложилата се не­
еднаква практика относно допустимостта и 
предпоставките за уважаване на подадена 
пред съд молба за промяна на вписаните в 
актовете за гражданско състояние данни на 
лице на основание неговата транссексуалност 
този проблем се свежда не до признаване или 
отричане на правото на лицето да се само­
определя полово по един или по друг начин, 
а единствено до обвързаността на държавата 
да зачете самоопределянето му към пол, раз­
личен от биологичния. Поради това Консти­
туционният съд приема, че тълкувателният 
въпрос, който ангажира упражняването на 
неговото правомощие по чл. 149, ал. 1, т. 1 
от Конституцията, има следното съдържание: 
Как следва да се разбира понятието „пол“, 
използвано в Конституцията, и има ли то 
смисъл, различен от биологичен пол?
Съдът намира за необходимо да отбележи, 
че отговорът на така прецизираното тълкува­
телно питане налага тълкуване само на тези 
от посочените от вносителя конституционни 
разпоредби, които включват в съдържанието 
си понятието „пол“ (чл. 6, ал. 2) или имат 
непосредствено отношение към свързан с него 
конституционен статус на лицата (чл. 46, ал. 1), 
поради което по отношение на останалите 
разпоредби на Основния закон искането за 
тълкуване следва да бъде отклонено. 
По отношение на втория поставен от ис­
кателя тълкувателен въпрос („Как е решен 
на конституционно ниво въпросът за баланса 
между понятието „пол“, възприето от вър­
ховния закон, и правото на личен живот по 
чл. 32, ал. 1 от Конституцията в аспекта на