Държавен вестник, бр. 108, 2002 г., стр. 93

Б Р О Й  108
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  93
кове: политически риск—степента на политическия
риск се асоциира с вероятността за промени в небла-
гоприятна посока на водената от правителството ико-
номическа политика и като следствие от това, с опас-
ността от негативни промени в общия инвестиционен
климат в страната; наличието на последователност и
политически консенсус по въпросите за членство на
България в ЕС и НАТО, за доближаване на национал-
ното законодателство до това на страните от ЕС, как-
то и приемането от страна на България на редица меж-
дународни ангажименти свеждат този риск до мини-
мум; валутен риск—валутният риск се изразява във
възможни негативни импликации върху възвращаемост-
та на инвестициите в страната, вследствие на промени
във валутния курс; въвеждането на система на валутен
съвет в България и на еврото като разплащателна
единица в ЕС доведе до фиксиран обменен курс 1.95583
лева/евро; следователно валутният риск за базиран на
еврото инвеститор е практически сведен до минимум;
за базиран на друга валута инвеститор валутният риск
от колебанията в обменния курс между базовата му
валута и българския лев се приближава до риска от
колебанията в обменния курс между базовата му валу-
та и еврото, т.е. по отношение на валутния риск наша-
та страна предлага параметри, близки до тези на стра-
ните—членки на Европейския съюз; инфлационен
риск—инфлационният риск най-общо се свързва с
обезценка на националната валута и спадане на реал-
ната доходност на инвестициите в страната; данните
за инфлацията за последните 6 г. показват относител-
но нисък инфлационен риск за инвеститорите в акции,
издадени от български дружества; лихвен риск—лих-
веният риск е свързан с възможността за понасяне на
загуба при рязка промяна на лихвените проценти; осо-
бено силно е влиянието на подобна промяна върху
банковата система, за дейността на която лихвените
равнища са основен параметър; от друга страна, лих-
вените проценти са един от основните фактори за по-
лучаване на конкурентно предимство в банковата сфе-
ра; флуктуацията на лихвените равнища променя и па-
зарната стойност на активите и пасивите на банката,
като това въздействие не е еднозначно; лихвеният риск
се включва към категорията на макроикономически-
те рискове, той като предпоставка за промяна на лих-
вените равнища е появата на нестабилност във финан-
совата система на национално ниво; от друга страна, в
сравнение с другите систематични рискове банката
разполага с най-големи възможности да регулира и
минимизира именно лихвения риск чрез взаимосвър-
заното управление на активите и пасивите; правило в
банковата практика е, че активите, поради по-дългите
падежни срокове и по-слабо изразената си еластич-
ност и чувствителност, изменят стойността си в по-
голяма степен от пасивите; затова при повишаване на
лихвените проценти активите се обезценяват в по-го-
ляма степен от пасивите, което е и предпоставка за
намаляване (или дори стопяване) на нетния лихвен
доход за финансовата институция; банката има разра-
ботена стратегия за оптимизиране на нетните лихвени
маржове, а от там и реализиране на съответната до-
ходност от дейността си; стратегията за регулиране на
лихвените маржове в банката е подчинена на гъвкаво-
то управление на портфейла от лихвоносни активи и
пасиви в зависимост от очакваните промени в лихве-
ните равнища; несистематични рискове: ликвиден
риск—ликвидният риск възниква главно поради раз-
минаване на падежната структура на активите и паси-
вите; лошото качество на активите е един от основни-
те фактори за разминаване в падежите, поради невъз-
можността последните да бъдат изплатени, както е
договорено; в тази връзка “Стопанска и инвестицион-
на банка”—АД (СИБАНК), следи постоянно структу-
рата на пасива и среднодневните плащания, като оп-
ределя необходимите ликвидни средства; “Стопанска
и инвестиционна банка”—АД (СИБАНК), осигурява
непрекъснат контрол върху ликвидността, като се
базира както на изискванията на банковото законода-
телство, така и на международните стандарти в тази
област; като принципна постановка управлението на
ликвидния риск се базира на управлението на активи-
те и пасивите; управлението на активите обхваща на-
чина и реда на разпределението им в различни групи,
аналитичното им структуриране във всяка отделна
група, като основно значение имат формирането на
портфейла от ценни книжа и кредитният портфейл;
целта е банката да си осигури адекватна наличност от
ликвидни активи за посрещане на непревидени нужди,
като информацията се набавя чрез анализ на касовата
наличност и анализ на качествените активи, за които
има осигурен пазар; банката оценява степента на лик-
видност на активите по следните критерии; незабавна
възможност за бързо покриване изтичането на средс-
тва и мобилизационна способност на активите за бър-
зото им трансформиране в налични средства; банката
не разчита единствено на управлението на активите за
поддържане на своята ликвидност, но въпреки това се
концентрира както върху оптимизиране на кредитния
портфейл и определяне на плаваща цена при отпуска-
не на кредити, така и в поддържане на определен раз-
мер на ликвидни активи; размерът на ликвидните ак-
тиви се съобразява със стабилността на депозитната
структура и по-бързото развитие на инвестиционния
портфейл; последното засяга не само поддържането
на оптимална ликвидност, но и в най-голяма степен
отговаря на специализацията и на избраната страте-
гия на банката; управление на пасивите—концентри-
ра се в дейността на банката за привличане на средс-
тва от различни източници и съответните комбинации
между тях; следователно то се изразява в дейността на
банката за посрещане нуждите от ликвидни средства
чрез целенасочено и активно търсене на чужди сред-
ства на база конкуренция на лихвените проценти и ста-
билността на институцията; като принцип в дейността
на банката е залегнало правилото, че краткосрочните
пасиви само в краен случай могат да се трансформи-
рат в дългосрочни активи; за целите на оптимизиране-
то на общия ликвиден риск и неговото регулиране
банката използва позиционно и балансирано (съвмес-
тно) управление на активите и пасивите; основните
принципи, заложени при прилагането на този метод,
се свеждат до: а) контрол върху стойностите, различ-
ните позиции, възвръщаемостта и цената едновременно
на активите и пасивите с оглед постигане краткосроч-
ните и дългосрочните цели на банката; б) координира-
но управление на активите и пасивите чрез максими-
лизиране на разликата между приходите от доходо-
носните активи и цената на пасивите, оптимално пок-
ритие на активите и пасивите по срочност, така че
дадено количество активи да се обръща в ресурс в приб-
лизително същото време, в което пасивите стават пла-
тими; в) оперативно управление на ежедневната лик-
видност и на състоянието на разплащателната сметка
на банката в БНБ; кредитен риск—кредитният риск е
вероятността банката да понесе загуби от невъзмож-
ността нейни клиенти—кредитополучатели, да пога-
сяват регулярно (в предварително договорени срокове
и размери) задълженията си към кредитиращата инс-
титуция; в своята стратегия “Стопанска и инвестици-
онна банка”—АД (СИБАНК), се ориентира на първо
място към умерен консерватизъм в областта на кре-
дитните операции; освен това кредитният портфейл е
добре диверсифициран както по отношение на отрас-
ловата принадлежност на кредитополучателите, така
и по срочност на отпуснатите и предстоящи за разре-
шаване кредити; по отношение на кредитоискателите
е разработена система от критерии, на които те следва
да отговарят; освен това всеки кредитоискател внима-
телно се оценява по различни показатели, обхващащи
оценка на рентабилността, ликвидността, задлъжня-
лостта, както и цялостна оценка на конкретния бранш;
“Стопанска и инвестиционна банка”—АД (СИБАНК),
е заложила като основополагащ момент в своята кре-
дитна политика стратегия към висока и надеждна сте-
пен на обезпеченост на своите кредитни ангажименти
и съобразява обема на ресурсите за кредитиране в
съответствие с изискуемата оптимална ликвидност на
банката; капиталов риск—капиталовият риск отразя-
ва степента на задлъжнялост на дадена банкова инс-