Държавен вестник, бр. 41, 2015 г., стр. 6

СТР.  6	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  41
(6) Съдът уведомява лицето, създаващо 
опасност, компетентния орган на издаващата 
държава и защитеното лице за определението 
по ал. 4, т. 1, както и за възможните после­
дици от нарушението на взетата мярка за 
защита съгласно българския закон. Адресът 
или другите данни за контакт на защитеното 
лице не се съобщават на лицето, създаващо 
опасност, освен ако тези данни са необходими 
с оглед изпълнението на мярката.
(7) Съдът незабавно уведомява компе­
тентните органи на издаващата държава и 
защитеното лице за отказа по ал. 4, т. 2 и 
основанието за неговото постановяване. Съдът 
уведомява защитеното лице и за възможност­
та да поиска мярка за защита по този закон, 
както и за всички приложими средства за 
правна защита, предвидени в закон.
Основания за отказ от признаване
Чл. 7. Съдът може да откаже да признае 
Европейска заповед за защита, когато: 
1. заповедта е непълна или непълнотата не 
е отстранена от компетентния орган на изда­
ващата държава в определения за това срок; 
2. мярката по заповедта е различна от 
ограниченията и забраните по чл. 3, ал. 2; 
3. мярката по заповедта е постановена във 
връзка с деяние, което не съставлява престъ­
пление според българското законодателство; 
4. мярката по заповедта е постановена във 
връзка с престъпление, което е амнистирано 
по българското законодателство и делото за 
него е подсъдно на български съд; 
5. лицето, създаващо опасност, се ползва с 
имунитет, което прави невъзможно вземането 
на мярка за защита; 
6. наказателното преследване за престъ­
плението е погасено по давност и делото за 
него е подсъдно на български съд; 
7. признаването на заповедта би било в 
противоречие с принципа ne bis in idem;
8. мярката по заповедта е постановена 
спрямо лице, което поради възрастта си съ­
гласно българското законодателство не може 
да бъде наказателноотговорно за деянията, 
във връзка с които е постановена мярката; 
9. мярката по заповедта е във връзка с 
престъпление, което съгласно българското 
законодателство се смята за извършено изцяло 
или предимно на територията на Република 
България.
Изпълнение на мярка за защита 
Чл. 8. (1) След признаване на Европейската 
заповед за защита съдът изпраща на органите 
на Министерството на вътрешните работи по 
местопребиваването на защитеното лице в стра­
ната препис от определението за изпълнение. 
(2) Определението подлежи на незабавно 
изпълнение.
(3) При нарушение на определената мярка 
органите на Министерството на вътрешните 
работи незабавно уведомяват органите на 
прокуратурата и съда.
(4) Съдът уведомява компетентния орган на 
издаващата държава или държавата на надзор 
за всяко нарушение на мярката, определена 
в изпълнение на Европейската заповед за за­
щита. Уведомяването се извършва в писмена 
форма съгласно приложение № 2.
(5) Уведомлението по ал. 4 се придружава 
с превод на официалния език или на един от 
официалните езици на издаващата държава, 
или на друг официален език на Европейския 
съюз, който тя е определила в декларация до 
Европейската комисия.
Действия при изменение на Европейска запо­
вед за защита
Чл. 9. (1) Когато компетентният орган в 
издаващата държава измени Европейската 
заповед за защита, съдът може да измени 
мярката, определена в изпълнение на при­
зната Европейска заповед за защита, за което 
уведомява органите на Министерството на 
вътрешните работи. 
(2) Съдът може да откаже да измени мярката 
за защита, ако тя е различна от забраните или 
ограниченията, посочени в чл. 3, ал. 2, или 
ако информацията, предоставена с изменената 
Европейска заповед за защита, е непълна или 
не е представена допълнителна информация 
в срока по чл. 6, ал. 3.
(3) В случаите по ал. 1 и 2 се прилага чл. 6.
Прекратяване на изпълнението на мярка за 
защита
Чл. 10. (1) Съдът прекратява изпълнението 
на мярката за защита незабавно, след като 
бъде уведомен от компетентния орган на изда­
ващата държава за отмяната или оттеглянето 
на Европейската заповед за защита.
(2) Съдът може да прекрати изпълнението 
на мярката за защита, когато:
1. постъпи информация, че защитеното лице 
не пребивава или е напуснало територията 
на Република България;
2. срокът на действие на мярката за защита 
е изтекъл;
3. издаващата държава е изпратила на бъл­
гарската държава съдебно или друго решение 
за пробация, след като Европейската заповед 
за защита е била призната от съда по чл. 5;
4. е постановил определение по чл. 9, ал. 2.
(3) Преди  прекратяване  на  изпълнението 
на мярката за защита в случаите по ал. 2, 
т. 2 съдът може да поиска от компетентния 
орган на издаващата държава информация 
относно необходимостта от продължаване 
на защитата. 
(4) При прекратяване на изпълнението на 
мярката за защита съдът уведомява органите 
на Министерството на вътрешните работи.
(5) След прекратяване на изпълнението на 
мярката за защита съдът незабавно уведомява 
компетентния орган на издаващата държава 
и по възможност защитеното лице.