Държавен вестник, бр. 13, 2007 г., стр. 16

С Т Р .  16
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  13
(iii) данъкът върху недвижимото имуще-
ство;
(по-нататък наричани “литовски
данък”).
4. Спогодбата ще се прилага и за всички
идентични или подобни по естеството си данъ-
ци, които са въведени след датата на подписва-
не на спогодбата като допълнение или вместо
съществуващите данъци. Компетентните орга-
ни на договарящите държави ще се уведомяват
взаимно за всички съществени изменения, из-
вършени в данъчните им закони.
Г л а в а  I I
ОПРЕДЕЛЕНИЯ
Член 3
Общи определения
1. За целите на тази спогодба, освен ако кон-
текстът не изисква друго:
а) терминът “България” означава Република
България, а когато е употребен в географски
смисъл, означава територията и териториалното
море, върху които тя упражнява своя държавен
суверенитет, а така също и континенталния шелф
и изключителната икономическа зона, върху
които тя упражнява суверенни права и юрисдик-
ция в съответствие с международното право;
б) терминът “Литва” означава Република
Литва, а когато е употребен в географски сми-
съл, означава територията на Република Лит-
ва и всяко друго пространство, прилежащо към
териториалните води на Република Литва, вър-
ху което могат да бъдат упражнявани правата
на Литва по отношение на морското дъно или
неговото подпочвено пространство и техните
природни богатства според законите на Ре-
публика Литва и в съответствие с междуна-
родното право;
в) термините “едната договаряща държава”
и “другата договаряща държава” означават
България или Литва според изискванията на
контекста;
г) терминът “лице” включва физическо лице,
дружество или всяко друго сдружение от лица;
д) терминът “дружество” означава всяко
юридическо лице или всяка общност, която се
третира като юридическо лице за целите на
данъчното облагане;
е) термините “предприятие на едната догова-
ряща държава” и “предприятие на другата дого-
варяща държава” означават съответно предпри-
ятие, ръководено от местно лице на едната дого-
варяща държава, и предприятие, ръководено от
местно лице на другата договаряща държава;
ж) терминът “международен транспорт” оз-
начава всеки превоз с кораб, самолет или шо-
сейно транспортно средство, извършван от пред-
приятие на едната договаряща държава, освен
ако посочените транспортни средства се екс-
плоатират изключително между места, нами-
ращи се в другата договаряща държава;
з) терминът “компетентен орган” означава:
(i)
в България—министъра на финанси-
те или упълномощен представител;
(ii)
в Литва—министъра на финансите или
упълномощен представител;
 и) терминът “национално лице” означава:
(i)
всяко физическо лице, притежаващо
гражданство на едната договаряща
държава;
(ii)
всяко юридическо лице, гражданско
дружество или асоциация, чийто
правен статут се основава на дейст-
ващите закони в едната договаряща
държава.
2. При прилагането на спогодбата във всеки
момент от едната договаряща държава всеки
термин, който не е определен в нея, ще има
значението, което му придава към момента на
прилагането законодателството на тази държава
по отношение на данъците, обхванати от спо-
годбата, освен ако контекстът не изисква дру-
го. Всяко значение, определено в приложимото
данъчно законодателство на тази държава, ще
има предимство по отношение на значението,
определено в други закони на тази държава.
Член 4
Местно лице
1. За целите на тази спогодба понятието “мес-
тно лице на едната договаряща държава” озна-
чава всяко лице, което съгласно законодателс-
твото на тази държава подлежи на данъчно
облагане в нея поради своето местожителство,
местопребиваване, място на учредяване, място
на управление или всеки друг критерий от по-
добно естество, а също включва тази държава
или всеки неин орган на местна власт. Този
термин обаче не включва лице, което подлежи
на данъчно облагане в тази държава само по
отношение на доходи от източници в тази дър-
жава или имущество, разположено в нея.
2.  Когато въз основа на разпоредбите на ал.
1 едно физическо лице е местно лице и на двете
договарящи държави, тогава неговото положе-
ние се определя, както следва:
а) то се счита за местно лице само на дър-
жавата, в която разполага с постоянно жили-
ще; ако то разполага с постоянно жилище в
двете държави, то се счита за местно лице само
на тази държава, с която има по-тесни лични
и икономически връзки (център на жизнени
интереси);
б) ако държавата, в която е центърът на
жизнените му интереси не може да бъде опре-
делена, или ако то не разполага с постоянно
жилище в нито една държава, то се счита мес-
тно лице само на държавата, в която обичайно
пребивава;
в) ако то обичайно пребивава в двете държа-
ви или в нито една от тях, то се счита за местно
лице само на държавата, на която е гражданин;