Държавен вестник, бр. 73, 2021 г., стр. 63

БРОЙ  73	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  63  
123 
на 7-дневното изпитване оставащият свободен обем на непогълнатата и нереагиралата 
вода да е най-малко 10% от собствения обем на изпитваната твърда проба. Водата трябва 
да има първоначално pH от 6 до 8 и максимална проводимост от 1 mS/m при 20°C. 
Пълната активност на свободния обем вода се измерва след 7-дневно потапяне на 
изпитваната проба. 
2.7.2.3.1.5 
Доказването на съответствие със стандартите за ефективност в 2.7.2.3.1.4 трябва да бъде 
в съответствие с 6.4.12.1 и 6.4.12.2. 
2.7.2.3.2 
Предмет с повърхностно замърсяване (SCO) 
SCO се класифицират в една от следните две групи: 
.1    SCO-I: Твърд предмет, на който: 
.1  нефиксираното замърсяване на достъпна повърхност, осреднено за площ от 300 
cm2 (или за цялата повърхност, ако нейната площ е по-малка от 300 cm2) не 
превишава 4 Bq/cm2 за бета- и гама-излъчватели и алфа-излъчватели с ниска 
токсичност, или 0,4 Bq/cm2 за всички останали алфа-излъчватели;  
.2  фиксираното замърсяване на достъпна повърхност, осреднено за площ от 300 cm2 
(или за цялата повърхност, ако нейната площ е по-малка от 300 cm2) не 
превишава 4 × 104 Bq/cm2 за бета- и гама-излъчватели и алфа-излъчватели с 
ниска токсичност, или 4 × 103 Bq/cm2 за всички останали алфа-излъчватели; и 
.3 
нефиксираното замърсяване плюс фиксираното замърсяване на недостъпна 
повърхност, осреднено за площ от 300 cm2 (или за цялата повърхност, ако нейната 
площ е по-малка от 300 cm2) не превишава 4 × 104 Bq/cm2 за бета- и гама-
излъчватели и алфа-излъчватели с ниска токсичност, или 4 × 103 Bq/cm2 за всички 
останали алфа-излъчватели; 
.2  SCO-II: Твърд предмет, на който: фиксираното или нефиксираното замърсяване на 
повърхността превишава съответните граници, посочени за SCO-І в 2.7.2.3.2.1 по-горе, и на 
който: 
.1  нефиксираното замърсяване на достъпна повърхност, осреднено за площ от 300 cm2 (или 
за цялата повърхност, ако нейната площ е по-малка от 300 cm2) не превишава 400 Bq/cm2 
за бета- и гама-излъчватели и алфа-излъчватели с ниска токсичност, или 40 Bq/cm2 за 
всички останали алфа-излъчватели; 
.2  фиксираното замърсяване на достъпна повърхност, осреднено за площ от 300 cm2 (или за 
цялата повърхност, ако нейната площ е по-малка от 300 cm2) не превишава 8 × 105 Bq/cm2  
за бета- и гама-излъчватели и алфа-излъчватели с ниска токсичност, или 8 × 104 Bq/cm2 за 
всички останали алфа-излъчватели; и 
.3 
нефиксираното замърсяване плюс фиксираното замърсяване на недостъпна повърхност, 
осреднено за площ от 300 cm2 (или за цялата повърхност, ако нейната площ е по-малка от 
300 cm2) не превишава 8 × 105 Bq/cm2  за бета- и гама-излъчватели и алфа-излъчватели с 
ниска токсичност, или 8 × 104 Bq/cm2 за всички останали алфа-излъчватели. 
2.7.2.3.3 
Радиоактивен материал под специална форма 
2.7.2.3.3.1 
.1 
Радиоактивният материал под специална форма трябва да има поне един размер не по-малък от 5 mm. 
 
.2 
Ако съставна част на радиоактивния материал под специална форма е херметична капсула, тази капсула 
трябва да бъде изработена по такъв начин, че за да бъде отворена, тя трябва да се разруши. 
 
.3 
Конструкцията на радиоактивния материал под специална форма изисква едностранно одобрение. 
2.7.2.3.3.2 
Радиоактивният материал под специална форма трябва да притежава такива свойства или трябва 
да бъде такъв, че при изпитванията, посочени в 2.7.2.3.3.4 до 2.7.2.3.3.8, да отговаря на следните 
изисквания: 
.1  той не трябва да се чупи или разрушава при изпитване на сблъсък, удар и огъване, посочени 
съответно в 2.7.2.3.3.5.1, 2.7.2.3.3.5.2, 2.7.2.3.3.5.3 и 2.7.2.3.3.6.1, според случая; 
.2  той не трябва да се топи или разсейва при необходимите топлинни тестове, посочени съответно 
     в 2.7.2.3.3.5.4 или 2.7.2.3.3.6.2, според случая; и 
.3  активността на водата при изпитванията за просмукване съгласно 2.7.2.3.3.7 и 2.7.2.3.3.8 не 
    трябва да превишава 2 kBq; или пък за затворени източници степента на изтичане след 
    необходимите тестове по метода за оценка на обемното изтичане, посочени в ISO 9978:1992 
    „Радиационна защита – Затворени източници – Методи за тестване на изтичане“, не трябва да 
    превишава необходимия допустим праг, приемлив за компетентния орган. 
 
 
 
 
 
 
124 
 
2.7.2.3.3.3   Доказването на съответствие със стандартите за ефективност в 2.7.2.3.3.2 трябва да бъде в 
                    съответствие с 6.4.12.1 и 6.4.12.2. 
 
2.7.2.3.3.4 
Пробите, които са или имитират радиоактивен материал под специална форма, трябва да се 
подлагат на изпитванията за сблъсък, удар, огъване и топлина, посочени в 2.7.2.3.3.5, или на 
алтернативни изпитвания, разрешени в 2.7.2.3.3.6. За всяко от тези изпитвания може да се 
използва отделна проба. След всяко изпитване трябва да се извърши оценка на пробата по метода 
на просмукване или определяне обема на изтичане, който трябва да бъде не по-малко 
чувствителен от методите, посочени в 2.7.2.3.3.7 за неразсейващ се твърд материал или в 
2.7.2.3.3.8 за материал в капсула. 
 
2.7.2.3.3.5 
Съответните методи за изпитване са: 
.1  Изпитване на сблъсък: Пробата се хвърля върху мишена от височина 9 m. Мишената трябва да 
съответства на изискванията на 6.4.14; 
.2  Изпитване на удар: Пробата се поставя върху оловна пластина, лежаща на гладка твърда 
повърхност, и по нея се нанася удар с плоската страна на блок от мека стомана със сила, 
равна на удара на товар с тегло 1,4 kg при свободно падане от височина 1 m. Долната част на 
блока трябва да има диаметър 25 mm от краищата, с радиус на закръгление (3,0 ± 0,3) mm. 
Пластината от олово с твърдост 3,5-4,5 по скалата на Викерс и дебелина не повече от 25 mm 
трябва да покрива площ, по-голяма от тази на пробата. За всяко изпитване на удар трябва да 
се използва нова повърхност от олово. Ударът на блока по пробата трябва да се извършва по 
такъв начин, че да причини максимални повреди; 
.3  Изпитване на огъване: Изпитването се прилага само за удължени, тънки източници с 
минимална дължина от 10 сm и съотношение на дължината към минималната ширина не по-
малко от 10. Пробата трябва да е твърдо закрепена в хоризонтално положение така, че 
половината от нейната дължина да излиза извън границите на мястото на притискане. 
Положението на пробата трябва да бъде такова, че тя да получи максимална повреда при удар 
с плоската повърхност на стоманен блок по свободния край на пробата. Силата на удара на 
блока по пробата трябва да се равнява на силата на удара на товар с тегло 1,4 kg, свободно 
падащ от височина 1m. Долната част на блока трябва да е с диаметър 25 mm от краищата, с 
радиус на закръгление (3,0 ± 0,3) mm; 
.4  Изпитване на топлина: Пробата трябва да се нагрява на въздух до температура 800°C, 
задържа се при тази температура в продължение на 10 минути, а след това се охлажда по 
естествен път.