Държавен вестник, бр. 58, 2019 г., стр. 49

БРОЙ  58	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  49  
продукти и свободното движение на сто-
ки. Акцентира върху липсата на проведено 
обществено обсъждане и необявяване на 
проектите за изменение на наредбата, не­
обсъждане на становищата, възраженията и 
предложенията съгласно чл. 77 АПК, както 
и нарушение на изискването по чл. 28, ал. 2 
от ЗНА и чл. 35, ал. 2 от Устройствения 
правилник на Министерския съвет и него-
вата администрация. Твърди, че проектът за 
изменения в нормативния акт е внесен без 
обосновка за съответствие с правото на ЕС, 
и то при очевидна нужда от такава. Излага 
доводи, че и двете преписки са внесени в МС 
в деня преди разглеждането им в нарушение 
на чл. 36, ал. 1 от Устройствения правилник 
на Министерския съвет и неговата адми-
нистрация и не са съгласувани с дирекция 
„Правна“ на МС съгласно чл. 35, ал. 2 от 
същия правилник. Намира, че посочените 
разпоредби от ДВ, бр. 92 от 2014 г. и от ДВ, 
бр. 92 от 2015 г. са изцяло в ущърб на пара-
лелните вносители на лекарства в страната и 
са приети въпреки направените възражения 
както от отделните търговци, осъществяващи 
паралелен внос на лекарствени продукти, 
така и от Българската асоциация за разви-
тие на паралелната търговия с лекарства.  
В тази връзка посочва, че преди измененията 
на тези разпоредби за лекарствените продук­
ти, за които има разрешение за паралелен 
внос, са се прилагали цените, определени за 
еднаквите или подобните продукти, имащи 
разрешение за употреба. С оспорените раз-
поредби за притежателите на разрешения за 
паралелен внос на лекарствени продукти се 
създава задължение да образуват производство 
по утвърждаване/регистриране на цена на 
продукта, по което ценообразуват и притежа-
телите на разрешения за употреба, т.е. чрез 
рефериране към цени на производители от 
определени държави – членки на Европейския 
съюз. Подчертава, че паралелните вносители 
не закупуват лекарствата от производители, 
а от търговци на едро, но въпреки това те 
са задължени да ценообразуват по цена на 
производител. По този начин се дискрими-
нират паралелните вносители, тъй като им 
се залага база за търговска надценка, която е 
постижима само за притежателите на разре-
шения за употреба, които са или самите про-
изводители, или техни представители. Счита, 
че резултат от незаконосъобразно въведено 
задължение за ценообразуване по цени на 
производител от държавите – членки на ЕС, 
с оспорените разпоредби на чл. 43, ал. 1, 2, 3 
и 4, изр. последни от наредбата е предвидено 
и задължение заявлението по чл. 34, ал. 1 да 
се подава в срока за еднаквия или подобния 
продукт по чл. 214 ЗЛПХМ. По отношение 
на чл. 57б, ал. 2 от наредбата поддържа, че 
се създава още едно задължение за паралел-
ните вносители – да подават заявление за 
поддържане реимбурсния статус в сроковете 
и по реда, по който такива заявления подават 
притежателите на разрешения за употреба. 
Тъй като паралелно внасяните лекарствени 
продукти са еднакви или подобни на продук­
тите, за които има разрешение за употреба, 
то подаваните заявления от паралелните 
вносители дублират вече подадени такива. 
Подчертава, че паралелната дистрибуция 
на лекарствени продукти е правно регла-
ментирана дейност в рамките на ЕС и като 
такава уредбата є е подчинена на нормите 
от правото на ЕС – чл. 34 и 35 от ДФЕС, 
които забраняват между държавите членки 
количествените ограничения върху вноса/
износа и всички мерки, имащи равностоен 
ефект. По същество претендира обявяване-
то на нищожност, респективно отмяната на 
обжалвания подзаконов нормативен акт в 
атакуваната му част, ведно с присъждане на 
осъществените разноски.
Ответникът – Министерският съвет на 
Република България, чрез процесуален пред-
ставител оспорва жалбата като неоснователна 
по съображения, изложени в представено 
писмено становище. Релевира възражение за 
прекомерност на адвокатското възнаграждение 
и претендира присъждане на юрисконсултско 
възнаграждение.
Министърът на здравеопазването, встъ-
пил в процеса на основание чл. 189, ал. 2 
АПК, чрез процесуален представител оспор-
ва жалбата като неоснователна и възразява 
за прекомерност на заплатеното адвокатско 
възнаграждение. 
Националният съвет по цени и реимбур-
сиране на лекарствените продукти, встъпил в 
процеса на основание чл. 189, ал. 2 АПК, чрез 
процесуални представители оспорва жалбата 
като неоснователна по съображения, изложени 
в представените по делото писмени бележки, 
и възразява за прекомерност на заплатеното 
адвокатско възнаграждение.
Прокурорът от Върховната администра-
тивна прокуратура дава заключение за осно-
вателност на оспорването.
Върховният административен съд, състав 
на осмо отделение, като взе предвид доводите 
на страните, приема от фактическа и правна 
страна следното:
Предмет на оспорване са отделни разпоред-
би от подзаконов нормативен акт по смисъла 
на чл. 75 от АПК. Съгласно чл. 187, ал. 1 АПК 
подзаконовите нормативни актове могат да се 
оспорват неограничено във времето. Жалбата 
е подадена от активно процесуално легити-
мирано лице, което притежава разрешения за 
употреба в Република България на лекарствени 
продукти от паралелен внос, отпускани по 
лекарско предписание, както и без лекарско 
предписание. От приложените към жалбата