Държавен вестник, бр. 33, 2004 г., стр. 31

Б Р О Й  33
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  31
7. Решенията на арбитражния съд както от
процедурен характер, така и по същество, се
взимат с мнозинство от гласовете на неговите
членове.
8. Съдът може да предприеме всички необ-
ходими мерки за установяване на фактите.
9. Страните по спора улесняват работата на
арбитражния съд и в частност, като използват
всички средства на тяхно разположение:
(a) предоставят на съда всички уместни до-
кументи, условия и информация;
(b) при необходимост позволяват на съда да
призове свидетели и експерти и да изслуша тех-
ните доказателства.
10. Страните и арбитрите защитават пове-
рителността на всяка информация, която полу-
чават поверително по време на делото в арбит-
ражния съд.
11. Арбитражният съд може по молба на
една от страните да препоръча временни мер-
ки за защита.
12. Ако една от страните не се яви пред ар-
битражния съд или не участва в разглеждането
на делото, другата страна може да помоли съда
да продължи делото и да произнесе окончател-
ното си решение. Отсъствието на една от стра-
ните или неучастието є в разглеждането на
делото не представлява пречка за делото.
13. Арбитражният съд може да изслушва нас-
рещни искове, възникващи непосредствено от
съществото на спора, и да се произнася по тях.
14. Освен ако арбитражният съд не реши
друго поради конкретните обстоятелства око-
ло спора, разходите на съда, включително за-
плащането на неговите членове, се поемат со-
лидарно от страните по спора. Съдът регистри-
ра всички свои разходи и представя окончател-
ния им отчет на страните.
15. Всяка страна по тази конвенция, която
има интерес от правен характер към предмета
на спора и която може да бъде засегната от
решението по него, може да участва в делото
със съгласието на съда.
16. Арбитражният съд се произнася в срок от
пет месеца след датата, на която е създаден,
освен ако не счете за необходимо да удължи
срока за период не по-дълъг от пет месеца.
17. Решението на арбитражния съд се прид-
ружава от мотиви. То е окончателно и задъл-
жително за страните по спора. Решението се
съобщава от арбитражния съд на страните по
спора и на Секретариата. Секретариатът из-
праща информацията до всички страни по кон-
венцията.
18. Всеки спор, който може да възникне
между страните по отношение на тълкуването
или изпълнението на решението, може да се
предаде от всяка от страните по арбитражния
съд, който е взел това решение, или на друг
арбитражен съд, конституиран за целта по съ-
щия начин, по който е конституиран и първият.
14920
МИНИСТЕРСТВО
НА ВЪТРЕШНИТЕ РАБОТИ
СПОГОДБА
между правителството на Република България
и правителството на Република Узбекистан
за обратно приемане на незаконно пребивава-
щи лица
(Утвърдена с Решение № 114 от 24 февруари
2004 г. на Министерския съвет. В сила от 1 ап-
рил 2004 г.)
Правителството на Република България и
правителството на Република Узбекистан, на-
ричани по-нататък “договарящи страни”,
водени от желанието да дадат своя принос за
предотвратяването и противодействието на
незаконната трансгранична миграция,
в стремежа си на реципрочна основа и в дух
на сътрудничество да улеснят обратното при-
емане на лица, които незаконно са влезли на
територията на държавата на една от догова-
рящите страни и/или незаконно пребивават на
територията на държавата на тази договаряща
страна,
като имат предвид Общата декларация за
правата на човека, приета на 10 декември 1948 г.
от Общото събрание на ООН, и Конвенцията за
защита на правата на човека и основните сво-
боди от 4 ноември 1950 г.,
се договориха за следното:
Член 1
Определения
За целите на тази спогодба се използват след-
ните определения:
“чужденец”—лице, което не е нито българс-
ки, нито узбекски гражданин;
“виза”—валидно разрешение, издадено от
компетентните органи на договарящата стра-
на за едно или повече влизания и пребиваване
на територията на нейната държава за опреде-
лен срок;
“разрешение за пребиваване”—валидно раз-
решение, издадено от компетентните органи на
договарящата страна, което дава право на ли-
цето да влиза неколкократно и да пребивава в
страната; разрешението за пребиваване не оз-
начава виза, нито възможност за пребиваване
на територията на държавата на дадена догова-
ряща страна по време на разглеждането на молба
за убежище, за разрешение за пребиваване или
докато тече процедура за експулсиране в съот-
ветствие с националното законодателство.
Член 2
Обратно приемане на собствени граждани
Всяка договаряща страна приема обратно по
писмена молба на другата договаряща страна и
без формалности всяко лице, което не отговаря
или вече не отговаря на действащите законода-
телни разпоредби за влизане или пребиваване