Държавен вестник, бр. 97, 2025 г., стр. 12

СТР.  12	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  97
ПРЕЗИДЕНТ
НА РЕПУБЛИКАТА
УКАЗ № 214
На основание чл. 101, ал. 1 от Конститу­
цията на Република България 
П О С Т А Н О В Я В А М :
Връщам за ново обсъждане в Народното 
събрание Закона за изменение и допълнение 
на Закона за отбраната и въоръжените сили 
на Република България, приет от 51-вото 
Народно събрание на 30 октомври 2025 г.
Издаден в София на 11 ноември 2025 г.
Президент на Републиката: 
Румен Радев
Подпечатан с държавния печат.
Министър на правосъдието:
Георги Георгиев
МОТИВИ
за връщане за ново обсъждане в Народното 
събрание на разпоредби от Закона за изме­
нение и допълнение на Закона за отбраната 
и въоръжените сили на Република Бълга­
рия, приет от 51-вото Народно събрание на 
30 октомври 2025 г.
Уважаеми народни представители,
Подкрепям усилията на законодателя в по­
сока усъвършенстване на уредбата, регулираща 
отбраната и Въоръжените сили на Република 
България, защото това е необходимо условие те 
да могат да изпълняват вменената им от Кон­
ституцията задача – ефективно да гарантират 
суверенитета, сигурността и независимостта 
на страната и да защитават нейната терито­
риална цялост (чл. 9, ал. 1 – 2). С приетия 
Закон за изменение и допълнение на Закона за 
отбраната и въоръжените сили на Република 
България (ЗИД ЗОВСРБ) са направени стъп­
ки в правилната посока, целящи подобряване 
на синхрона между компетентните органи в 
сферата на отбраната, както и създаване на 
регулация относно дейността на Върховното 
главно командване. 
Независимо от това не мога да се съглася с 
отделни разпоредби от ЗИД ЗОВСРБ. Считам, 
че продължаването на заложения начин на 
увеличаване на пределната възраст за военна 
служба привилегирова определена категория 
военнослужещи, което е несправедливо и демо­
тивиращо за останалия състав на въоръжените 
сили. Немалка част от разпоредбите, свързани 
с новия режим на отпуските и компенсациите, 
ще засегнат неблагоприятно най-натоварените 
звена в отбраната, които оперативно и стра­
тегически са ангажирани с поддържането на 
основните ежедневни функции на въоръжените 
сили. Поради това съм длъжен да реагирам 
на всеки опит за регулации, които биха се от­
разили негативно върху правата и законните 
интереси на настоящите и бъдещи български 
военнослужещи, като предлагам на Вашето 
внимание следните аргументи в тази връзка:
1. Споделям идеята за установяване на 
насърчителни мерки, свързани с развитието 
на академичния състав, и особено подкрепа­
та на военнослужещи с доказан принос към 
развитието на образованието и науката във 
военнообразователната система. Поради тези 
причини считам за положително разширява­
нето на обхвата на категорията хабилитирани 
военнослужещи, които да имат право да се 
ползват от възможност за по-висока предел­
на възраст за военна служба (§ 33, т. 1 ЗИД 
ЗОВСРБ). 
С § 33, т. 2 ЗИД ЗОВСРБ се увеличава пре­
делната възраст за военна служба на всички 
военнослужещи, неупражнили право на пенсия 
за осигурителен стаж и възраст. Тя става с 5 го­
дини по-висока от посочените възрасти в ал. 1 
и 2 и със 7 години по-висока от посочената в 
ал. 3. Като положителна следва да бъде оце­
нена възможността напускането на системата 
на войниците (матросите) да бъде отложено с 
5 години вместо с досегашните 3, доколкото 
именно за тази категория лица е предвидена и 
най-ниската пределна възраст.
От друга страна, новият текст на чл. 160, 
ал. 4 завишава прекомерно възможния предел 
на възрастта за всеки офицер със звание „ге­
нерал“ („адмирал“), който ex lege достига 67 
години, без значение дали въпросното лице 
заема академична длъжност. По своя обхват 
това законодателно положение е безпрецедентно 
в сравнение с повечето държави – членки на 
НАТО и ЕС. Вярно е, че с тези промени зако­
нодателят продължава един подход, заложен 
през 2020 г., посредством който се предоставя 
универсално право на всеки военнослужещ, 
отговарящ на условията за пенсиониране, да 
отложи напускането на системата за срок, 
пропорционален на пределната му възраст за 
военна служба в чл. 160, ал. 1 – 2 от ЗОВСРБ, 
независимо от индивидуалния му потенциал за 
предаване на опит и независимо дали неговата 
длъжност налага обективна необходимост той 
да остане на нея по изключение. Поставяйки 
като решаващ критерий вида на званието и 
желанието на самия военнослужещ, а не обек­
тивните характеристики на длъжността, тази 
мярка не разреши проблема със запълването 
на високия брой вакантни длъжности. 
Считам, че новото увеличаване на предел­
ната възраст на военнослужещите, неупраж­
нили право на пенсия за осигурителен стаж 
и възраст, е прекомерно и създава условия за 
противопоставяне на различните категории 
военнослужещи. За лицата, притежаващи висше 
офицерско звание, които не заемат хабилитирана 
длъжност, рангът веднъж е взет предвид от за­
конодателя при регламентиране на по принцип 
по-високата пределна възраст в чл. 160, ал. 1, 
т. 6 – 9 от ЗОВСРБ. На практика той се отчита 
още веднъж като решаващ критерий за самото 
удължаване. Това в крайна сметка ще е демо­
тивиращо и непропорционално за онази част от