Държавен вестник, бр. 58, 2022 г., стр. 13

БРОЙ  58	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  13  
на приета от него правна норма, е въпрос 
не на „подчиняване на действащото право“, 
а на конституционосъобразност на приетата 
правна норма, доколкото регламентацията или 
липсата на регламентация по отношение на 
осъществени преди влизане на закона в сила 
факти би могла да наруши по недопустим от 
Конституцията начин права и законни интереси 
на правни субекти.
Когато Народното събрание упражнява в 
рамките на един и същ период от време (па­
ралелно) компетентността си по чл. 84, т. 1 
и 8 от Конституцията, т.е. законодателната и 
конститутивната, и когато правоотношенията, 
предмет на законодателната, са свързани с 
конститутивната, той е свободен да прецени 
възможните взаимодействия между резултата 
от упражняването на двете компетентности. Но 
при упражняването на тази свобода трябва да 
отчита факта, че упражняването на законода­
телната компетентност е предпоставка за уп­
ражняване на конститутивната, както изрично 
е посочено в чл. 84, т. 8 от Конституцията. В 
случай като настоящия, когато упражняването 
на законодателната компетентност води до 
промяна на материалноправните предпоставки 
за избор при упражняване на конститутивната 
компетентност, Народното събрание следва да 
даде приоритет на законодателната си компе­
тентност и едва когато я упражни, да упражни 
в съответствие с установеното чрез нея кон­
ститутивната си компетентност. Това е пряк 
резултат от обвързаността на конститутивната 
функция от закона, т. е. от законодателната 
функция. 
Ако Народното събрание прецени, че дадени 
правоотношения се нуждаят от нова норма­
тивна уредба, трябва да я създаде, да изчака 
нейното влизане в сила и с оглед на приетата 
от самия него уредба на заварените право­
отношения да пристъпи към реализиране на 
конститутивната си компетентност. Противно­
то би създало предпоставки за използване на 
допустими от Конституцията правни средства за 
постигане на резултат, който не съответства на 
целите, за които е упражнена законодателната 
компетентност – установена необходимост от 
промяна на уредбата на съществуващи правоот­
ношения. В такава хипотеза обективният факт 
на формално съответствие на акта, чрез който 
е упражнена конститутивната компетентност, 
със закона на всеки етап от процедурата, чрез 
която органът упражнява тази компетентност, 
лишава упражнената от органа конститутивна 
власт от най-важния й елемент – моралната 
легитимност, но оценката за това не е в пра­
вомощията на Конституционния съд.
Поради това не считам, че оспореното реше­
ние е в нарушение на принципа на законност.
За да обоснове нарушение на правовата 
държава, и в частност на принципа на правната 
сигурност (оправданите правни очаквания), 
съдът прие, че релевантен в случая е резул­
татът от подхода на Народното събрание при 
вземане на оспореното решение и установи, 
че „резултатът от този подход на законодателя 
в конкретния случай е противоконституцио­
нен“. Подходът се изразява отново в „липсата 
на изрична правна норма в преходните и за­
ключителните разпоредби на ЗИДЗЕ, която 
да указва кои материалноправни изисквания 
за заемане на длъжността „председател на 
КЕВР“ са приложими към започналата и не­
приключила процедура за избор“. Резултатът 
от този подход съдът прие, че „създава пред­
поставки за неяснота у правните субекти, на 
които принадлежи инициативата да предлагат 
кандидатури за тази длъжност“. 
Дали „подходът“ на законодателя при 
уреждане на правоотношенията, предмет на 
регламентация в § 1, т. 59 ЗЕ и относими към 
процесната процедура, е противоконституци­
онен, или не съдът може да установи само в 
производство по чл. 149, ал. 1, т. 2, пр. 1 от 
Конституцията, а не в настоящото производ­
ство. Налице е разлика между тълкуване на 
приложим в производството по чл. 149, ал. 1, 
пр. 2 от Конституцията закон и преценка на 
същия за противоконституционност. 
Що се отнася до приетата „неяснота у прав­
ните субекти“, съответно „липсата на яснота 
по отношение на приложимата правна уредба“, 
и в резултат на това лишаването на народни 
представители и на парламентарни групи от 
„възможността да съобразят действията си 
във всеки един момент от процедурата така, 
че да съответстват на приложимата правна 
рамка“, както и непозволяването „да формират 
адекватна представа за нормативните рамки, 
в които да реализират своите конституционни 
правомощия“, което обосновава нарушение на 
принципа на правната сигурност, обективно – с 
оглед на хронологията на процедурата за из­
бора и на приемане на Закона за изменение и 
допълнение на Закона за енергетиката, не би 
могло да се случи. Към датата на изтичане на 
срока за подаване на предложения Законът за 
изменение и допълнение на Закона за енерге­
тиката – променящ § 1, т. 59, не е действащо 
право и поради това никой не би могъл да бъде 
лишен от „яснота“ за изискванията към потен­
циалния кандидат. Към датата на провеждане 
на избора приложима е новата редакция на 
разпоредбата на § 1, т. 59 ЗЕ и този факт също 
е ясен. Това значи, че във всеки един момент 
от провеждане на процедурата е имало ясна 
приложима нормативна уредба, която не би 
могла да създаде неяснота у имащите право 
на номинация и на избор.
Въпросът не е в яснотата на нормативната 
уредба, а в нежеланието на Народното събрание 
да проведе всички етапи на процесната проце­
дура в съответствие с приетата от самото него 
нова уредба на относимите правоотношения.