Държавен вестник, бр. 94, 2021 г., стр. 7

БРОЙ  94	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  7  
ности, свързващи обекта с уличната или път-
ната мрежа и осигуряващи нормален достъп 
до съответния поземлен имот.“ Цитираната 
разпоредба е атакувана от омбудсмана само 
в частта „в териториите със средно и високо 
застрояване, както и“.
Целта на оспореното в настоящото про-
изводство изменение на ЗУТ в тази му част 
е всички строежи да се въвеждат в експло-
атация само при изпълнени мероприятия 
по изграждане на улици, пътища или алеи. 
Това изменение, както изрично е посочено в 
мотивите на вносителя му пред Народното 
събрание, се явява продължение на въведената 
с чл. 148, ал. 16 ЗУТ забрана за издаване на 
разрешение за строеж за УПИ с неприло-
жена улична регулация. При завършване на 
сградите със средно и високо застрояване се 
изисква за въвеждането им в експлоатация 
наличието на действително изградени улици, 
пътища или алеи. Такова ограничение би 
могло да съществува, ако са налице законо-
дателно предвидени условия за изграждането 
на публичната инфраструктура, както и ясни 
и предвидими срокове с конкретен адресат в 
лицето на общината или на възложителите. 
Доколкото улиците са общинска собственост, 
задължението за изграждането им е възложено 
на общината. 
По отношение на разпоредбата на чл. 178, 
ал. 3, т. 5 в частта „в териториите със средно 
и високо застрояване, както и“ от ЗУТ, устано-
вяваща забрана за издаване на разрешение за 
въвеждане в експлоатация, Конституционният 
съд намира за относими всички съображения 
за противоконституционност, изложени по-
горе относно разпоредбата на чл. 148, ал. 16 
ЗУТ. В допълнение на това по отношение на 
разглежданата разпоредба е необходимо за се 
отбележи и следното:
Нормата на чл. 178, ал. 3, т. 5 ЗУТ в оспо-
рената є част се отнася и до извършването 
на строежи, за които разрешението за строеж 
е издадено преди приемането є, като към 
този момент не е съществувало изискване 
за изграждането на улица, пътища или алеи, 
свързващи обекта с уличната или пътната 
мрежа и осъществяващи нормален достъп 
до съответния поземлен имот. Поради това 
собствениците на тези строежи са имали оп-
равдани правни очаквания, че при завършване 
на строителните работи, посочени в разре-
шението за строеж, ще получат разрешение 
за въвеждане на строежа в експлоатация. С 
приемането на оспорената разпоредба в един 
по-късен момент тези очаквания са отхвърлени 
по конституционно нетърпим начин.
С оглед на горното съдът намира, че и 
разпоредбата на чл. 178, ал. 3, т. 5 в частта „в 
териториите със средно и високо застрояване, 
както и“ от ЗУТ противоречи на принципа на 
правовата държава (чл. 4, ал. 1 от Конститу-
цията) и на конституционния императив за 
гарантиране и неприкосновеност на частната 
собственост (чл. 17, ал. 1 и 3 от Конституци-
ята), поради което следва да бъде обявена за 
противоконституционна.
По изложените съображения и на основа-
ние чл. 149, ал. 1, т. 2 от Конституцията на 
Република България Конституционният съд
Р Е Ш И :
Обявява за противоконституционни разпо-
редбите на чл. 148, ал. 16 и на чл. 178, ал. 3, 
т. 5 в частта „в териториите със средно и 
високо застрояване, както и“ от Закона за 
устройство на територията (обн., ДВ, бр. 1 
от 2.01.2001 г.; посл. изм. и доп., бр. 21 от 
12.03.2021 г.).
Председател: 
Борис Велчев
ОСОБЕНО МНЕНИЕ
на съдиите Анастас Анастасов, Гроздан Илиев 
и Красимир Влахов
по конституционно дело № 11 от 2021 г.
Подписахме с особено мнение решението на 
Конституционния съд по к. д. № 11 от 2021 г. 
в частта, с която е обявена за противоконсти-
туционна разпоредбата на чл. 148, ал. 16 ЗУТ, 
като съображенията ни за това са следните:
Преди всичко държим да отбележим, че не 
оспорваме разбирането на мнозинството, въз-
прието с решението, според което оспорената 
разпоредба ограничава правото на собственост. 
Както обаче е посочено и в самото решение, 
преценката за конституционосъобразност спо-
ред утвърдената практика на КС се основава 
на принципа на пропорционалност, съобразно 
който съдът дължи да изследва: 1. Налице ли 
е ценност от конституционен ранг, която да е 
оправдание за това ограничение? 2. Ограни-
чението съразмерно ли е на тази легитимна 
цел или надхвърля необходимото за нейното 
постигане? В случая според мотивите на мно-
зинството целта на оспорения закон се свежда 
единствено до „постигането на ефективност 
при прилагането на ПУП по отношение на 
регулацията, в т.ч. и на уличната регула-
ция“, конкретно във връзка с обезпечаване 
на възможността за изграждане на уличната 
инфраструктура, която ще обслужва обекта 
на строителството. Така представена, целта 
на закона сама по себе си очевидно не може 
да е легитимно основание за ограничаване 
на защитеното от Основния закон право на 
собственост. Смятаме обаче, че при преценката 
за конституционосъобразност водеща следва 
да е не толкова формулираната от законо-
дателя цел (тя в крайна сметка може да е 
непостижима или зле дефинирана), а реално 
предизвиканият ефект, т.е. постигнатата от