Държавен вестник, бр. 93, 2011 г., стр. 55

БРОЙ  93	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  55  
ляне размера на местните данъци и такси. 
Същото се отнася и за нормативните актове 
на Българската народна банка (чл. 41, ал. 1, 
т. 1 от Закона за Българската народна банка), 
ръководството на адвокатурата (чл. 121, ал. 1 
от Закона за адвокатурата) и т.н. Надяваме 
се, че конституционосъобразността на тази 
законодателна практика не се поставя под 
съмнение от членовете на Конституционния 
съд. Тук е мястото дебело да подчертаем, че 
съдържанието на понятието „наредба“ като 
вид подзаконов нормативен акт не е установе­
но на конституционно ниво, поради което не 
възприемаме подхода на мнозинството кон­
ституционни съдии да критикува съответната 
законова делегация с адресат Висшия съдебен 
съвет от позициите на чл. 7, ал. 2 ЗНА. Дори 
и ЗНА обаче не изключва възможността Вис­
шият съдебен съвет като непосредствен адресат 
на ЗСВ да издава подзаконови нормативни 
актове за прилагане на отделни разпоредби 
или подразделения на съответния нормати­
вен акт от по-висока степен (в случая ЗСВ), 
стига да не изземва резервираната по силата 
на Конституцията компетентност на законо­
дателя и това правомощие да му е изрично 
делегирано от самия закон (чл. 3 и 12 ЗНА). 
Ето защо за нас остава открит въпросът на 
какво конституционно основание се отрича 
правото на Висшия съдебен съвет като орган, 
който администрира цялата съдебна система, 
да създава вътрешноорганизационни правила, 
наречени от законодателя наредби, по въпроси, 
които са непосредствено обвързани с изпълне­
нието на конституционните му правомощия и 
същевременно са извън изрично включените 
от чл. 133 от Конституцията в предмета на 
задължително законодателно регулиране. В 
тази област нито един друг държавен орган, 
особено орган на изпълнителната власт, не 
може да разполага с компетентността да из­
дава подзаконови нормативни актове, защото 
разделението на властите и независимостта 
на съдебната власт са принципи, издигнати 
от самата Конституция. Впрочем правото на 
Висшия съдебен съвет чрез наредба да опре­
дели реда за атестиране на магистратите е 
признато изрично от Конституционния съд 
(вж. Решение № 13 по к. д. № 17 от 2002 г.) и 
ако се прави отстъпление от тази практика, 
причините трябва ясно да бъдат посочени. 
Предмет на наредбата по чл. 194в ЗСВ е редът 
за провеждане на конкурси, който трябва да се 
тълкува конформно с Основния закон в смисъл 
на вътрешноорганизационни правила, изцяло 
подчинени на установения от специалния 
отраслов закон ред за назначаване на съдии, 
прокурори и следователи. Същото се отнася и 
за методиката за атестиране на магистратите 
с наредбата по чл. 209а ЗСВ. От позициите на 
Конституцията обаче е недопустимо с подза­
конов акт (наредба) на Висшия съдебен съвет 
да се установят и показателите за качеството 
на работата на магистратите, защото става 
въпрос за основни обществени отношения, 
които съгласно чл. 133 от Конституцията 
трябва да се уредят на законово ниво. Ако 
нашата теза беше възприета, нямаше да се 
наложи цялостно обявяване на противокон­
ституционност на § 126 и 130 от преходните 
и заключителните разпоредби на ЗИДЗСВ.
Конституционни съдии: 
Благовест Пунев,
Румен Ненков
ОСОБЕНО МНЕНИЕ
по конституционно дело № 6 от 2011 г.
на конституционния съдия Цанка Цанкова
Не споделям решението на Конституци­
онния съд: 
1. Относно противоконституционността 
на чл. 164, ал. 3 и 6 на Закона за съдебната 
власт (ЗСВ) в частта „съдия или прокурор, 
който“ и чл. 178, ал. 4 ЗСВ.
В чл. 164, ал. 3 и 6 ЗСД са посочени 
условията за назначаване за съдия в специ­
ализирания наказателен съд и прокурор в 
специализираната прокуратура и на съдия в 
апелативния специализиран наказателен съд 
и прокурор в апелативната специализирана 
прокуратура. Според чл. 178, ал. 4 ЗСВ раз­
поредбата за определяне чрез жребий по 20 
на сто от броя на свободните длъжности в 
съда, прокуратурата и следствените органи 
за първоначално назначаване (чл. 178, ал. 1 
ЗСВ) не се прилага за свободните длъжности 
в специализираните съдилища и прокуратури.
Намирам, че не е налице противоконсти­
туционност магистратите в специализирания 
наказателен съд да се избират между дейст­
ващите съдии и прокурори по установената 
обща процедура. Посочените текстове са в 
съответствие с Конституцията, резонно и 
безпротиворечиво се свързват с останалите 
текстове на закона и логиката на изграждане 
на специализирания наказателен съд и спе­
циализираната прокуратура. Те са в рамките 
на конституционната делегация и отговарят 
и на целта на изменението на Закона за съ­
дебната власт. 
Всички изисквания за назначаване, различ­
ни от условията за назначаване на останалите 
съдии и прокурори, които Конституционният 
съд определя като допълнителни, трябва да се 
разглеждат в цялост и в тяхното единство и 
всички те са израз на законодателна преценка, 
основана на възлагането, което Конституцията 
прави в своя чл. 133. След като се приема, 
че съдът не е извънреден, а специализиран 
(чл. 119, ал. 1 К) и че са допустими допъл­