Държавен вестник, бр. 22, 2002 г., стр. 73

Б Р О Й  22
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  73
ографският сектор, и обратно—в случаите, когато
рисковете и изгодите са повлияни изключително
от географските области.
3.2. Когато рисковете и изгодите на предприя-
тието са повлияни в еднаква степен както от раз-
личията в продуктите, които продава, или в услу-
гите, които предоставя, така и от различията, про-
изтичащи от географските области, в които опе-
рира, предприятието следва да отчита бизнессек-
тора като основен за секторното отчитане, а геог-
рафските сектори—като второстепенни за сектор-
ното отчитане.
3.3. При определяне на основните и второсте-
пенните сектори за отчитане следва да се вземе
предвид вътрешната организационна и управленс-
ка структура на предприятието и неговата система
на вътрешно финансово отчитане пред органите на
управление с оглед предоставяне на адекватна ин-
формация за вземане на управленски решения.
3.4. Когато вътрешната организационна и уп-
равленска структура на предприятието и неговата
система на вътрешно финансово отчитане пред
органите на управление не са основани нито върху
индивидуалните продукти и/или услуги или пък
групи от свързани продукти и/или услуги, нито вър-
ху географското разположение, управляващите
предприятието следва да определят дали рисковете
и възвръщаемостта на предприятието са свързани
повече с продуктите и/или услугите или повече с
географските области, в които оперира. Като след-
ствие трябва да се определят основните сектори на
отчитане, които могат да бъдат или бизнессектори-
те, или географските сектори. Секторите, които не
са определени като основни, се считат за второсте-
пенни за целите на секторното отчитане.
3.5. Два или повече бизнессектори или географ-
ски сектори, които са съществено подобни, могат да
бъдат комбинирани в отделен бизнессектор или ге-
ографски сектор. Два или повече бизнессектори или
географски сектори са съществено подобни само ако:
а) показват сходни дългосрочни финансови
резултати, и
б) са подобни във всички фактори в съответна-
та дефиниция.
3.6. Бизнессектор или географски сектор тряб-
ва да бъде идентифициран като подлежащ на от-
читане сектор, ако преобладаващата част от него-
вия приход е създадена от продажби на външни
клиенти и:
а) неговият приход от продажби на външни
клиенти и от сделки с други сектори е 10 на сто или
повече от общия приход—външен и вътрешен—на
всички сектори, или
б) неговият секторен резултат, независимо дали
е печалба или загуба, е 10 на сто или повече от
общия резултат на всички сектори в печалбата или
комбинирания резултат на всички сектори в загу-
бата, в тази от двете, която е по-голяма в абсолют-
на сума, или
в) неговите активи са 10 на сто или повече от
общите активи на всички сектори.
3.7. Когато един сектор е под всички прагове на
значимост, той:
а) може да бъде определен като подлежащ на
отчитане сектор независимо от неговия размер;
б) може да бъде комбиниран със сектор, под-
лежащ на отделно отчитане, или с един или пове-
че сектори, които също са под праговете на зна-
чимост, и
в) ако този сектор не е отчетен отделно или
комбиниран, той трябва да бъде включен като една
неразпределена изравняваща статия.
3.8. Когато общият външен приход, който може
да се припише на подлежащите на отчитане секто-
ри, представлява по-малко от 75 на сто от общия
консолидиран приход или от прихода на предпри-
ятието, допълнителните сектори трябва да бъдат
идентифицирани като подлежащи на отчитане,
дори ако те не надхвърлят праговете от 10 на сто,
докато поне 75 на сто от общия консолидиран при-
ход или прихода на предприятието се включи в
подлежащите на отчитане сектори.
3.9. Когато системата за вътрешно отчитане на
едно предприятие третира вертикално интегрира-
ните дейности като отделни сектори, които пред-
приятието не отчита като бизнессектори, секто-
рът по продажбите трябва да бъде комбиниран със
сектора по покупките при идентифициране на биз-
нессекторите, освен ако няма никаква разумна
основа да се направи това, в който случай секто-
рът по продажбите трябва да бъде включен като
неразпределена изравняваща статия.
3.10. Сектор, който е идентифициран като под-
лежащ на отчитане в период, непосредствено пред-
хождащ отчетния, тъй като е удовлетворявал съ-
ответните прагове от 10 на сто, продължава да е
подлежащ на секторно отчитане за текущия пери-
од, въпреки че приходът, резултатът и активите
му вече не надхвърлят тези прагове, ако ръковод-
ството на предприятието преценява, че секторът
продължава да е от значение.
3.11. Когато секторът е идентифициран като под-
лежащ на отчитане в текущия период, понеже удов-
летворява съответните прагове от 10 на сто, сектор-
ната информация за предходния период, която е
представена за сравнителни цели, трябва да бъде
повторно изложена, за да отрази подлежащия отско-
ро на отчитане сектор до отделен сектор, дори ако
този сектор не е удовлетворявал праговете от 10 на
сто в предходния период, освен ако е практически
невъзможно да се направи това.
Секторна счетоводна политика
4.1. Секторната информация трябва да бъде
изготвена в съответствие с финансовите полити-
ки, приети за изготвяне и представяне на финансо-
вите отчети на предприятието или предприятията
в икономическата група.
4.2. Активите, които се използват съвместно
от два или повече сектора, трябва да бъдат отне-
сени към секторите само когато техните съответ-
ни приходи и разходи също така са отнесени към
тези сектори.
4.3. Начинът, по който статии на активи, пасиви,
приходи и разходи се отнасят към секторите, зависи
от естеството на тези статии, дейностите, ръководе-
ни от сектора, и автономността на сектора.
Стандартът не препоръчва една-единствена база
за отнасяне, която да бъде приета от всички пред-
приятия. Нито пък е подходящо да се насилва отна-
сянето на статии на актив, пасив, приход и разход
на предприятието, които са свързани съвместно с