Държавен вестник, бр. 107, 2008 г., стр. 10

С Т Р .  10
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  107
анатомия. Обезпокоителен остава въпросът за
квалификацията на общопрактикуващите лека-
ри. Установеният законов срок, в който те трябва
да придобият специалност по обща медицина,
изтича до 2008 г.
Основните предизвикателства са:
•
Подобряване качеството на висшето об-
разование и условията за повишаване на
квалификацията и продължаващо обуче-
ние на медицински специалисти;
•
Преодоляване недостига на ОПЛ с при-
добита специалност;
•
Преодоляване недостига от медицински
сестри;
•
Премахване диспропорциите в осигуре-
ността с медицински персонал в различ-
ните региони на страната;
•
Преодоляване на недостига от специа-
листи по отделни медицински специал-
ности.
4. Опазване на общественото здраве
Националните програми в областта на опаз-
ването на общественото здраве са промотивни
и профилактични. Те са ориентирани към огра-
ничаване заболеваемостта и смъртността от
най-честите социалнозначими заразни и неза-
разни заболявания, като засягат различни въз-
растови и социалноуязвими групи. Финансови-
те средства за изпълнението на тези програми
се залагат ежегодно.
Необходими са усилия в посока на дейности
по оценка на риска и контрола на факторите на
околната среда, промоцията на здраве и профи-
лактиката на болестите, повишаване подготов-
ката на кадрите. Създадоха се служби по трудо-
ва медицина с превантивни функции за опазва-
не на здравето на работното място, които все
още не са постигнали оптималния ефект от
дейността си.
Основните предизвикателства са:
•
Промоцията на здравето и профилакти-
ката на болестите да бъдат приоритетни
цели;
•
Въвеждане на програмния принцип на фи-
нансиране, ориентиран към резултат при
кандидатстването и изпълнението на на-
ционалните програми;
•
Подобряване подготовката на кадри за
прилагане на европейското законодател-
ство и мониторинг на дейностите по про-
грамите;
•
Подобряване на дейностите в областта на
хроничните неинфекциозни заболявания;
•
Подобряване качеството на живот на хо-
рата с хронични заболявания, хората с
увреждания и лицата в неравностойно
положение съобразно европейските
изисквания;
•
Усъвършенстване модела за контрол на
рисковите фактори на работното място.
5. Извънболнична помощ
Системата на извънболничната помощ
включва първична и специализирана лечебна,
медико-диагностична дейност, високоспециали-
зирана медицинска дейност.
Налице са трудности при избор на общо-
практикуващ лекар (ОПЛ) в отдалечени и сла-
бо населени места. В лекарските практики с
голям брой записани пациенти има нарушава-
не на качеството на оказваната медицинска по-
мощ. Заедно с това несъвършената система за
обмяна на информация и липсата на помощен
персонал създават предпоставки за влошаване
качеството на предоставяните медицински ус-
луги. Пациентите срещат затруднение при не-
обходимост от получаване на медицински услу-
ги през нощта и в почивните дни.
Продължава да преобладава индивидуална-
та практика като форма на организация на ра-
бота. По този начин работят над 90 % от ОПЛ.
Груповите практики все още остават единични
случаи, докато в европейските страни съотно-
шението е в полза на груповите практики.
Това поражда трудности за пациентите от
организационен и финансов характер. В списъци-
те и отчетената дейност на ОПЛ се увеличават
пациентите с хронични заболявания, които не са
своевременно диспансеризирани. Профилактика-
та продължава да стои на втори план. Наблюдава
се трайна тенденция на спад на диспансеризира-
ните лица и диспансерните прегледи както при
ОПЛ, така и при лекарите-специалисти. Ефек-
тивността на извършваните от тях дейности по
промоция на здраве и профилактика на болести-
те не може да бъде оценена. Причина за това е
липсата на инструментариум за отчитане на ре-
зултатите в Националния рамков договор.
Населението, живеещо в отдалечени и труд-
нодостъпни райони, както и хората от уязвими
групи продължават да изпитват сериозни труд-
ности при получаването на достатъчни по обем
и качество услуги от лекарите специалисти.
Нараства потреблението на медико-диагнос-
тични изследвания. Налице е неритмичност при
тяхното назначаване, резултат от допълнител-
ни регулаторни механизми.
Нарушени са връзките между първичната и
специализираната извънболнична помощ и
болничната помощ. Така се затруднява прием-
ствеността и качеството на оказваните здравни
услуги на пациента. Поради отсъствието на
интегрирана информационна система липсва
достоверна и достатъчна здравно-статистичес-
ка информация за заболеваемостта по тип бо-
лести и брой заболели лица. Това от своя стра-
на затруднява мониторинга, прогнозирането и
управлението на системата.
Като цяло организацията и дейността на
системата не допринасят за реализация на пос-
тавената цел за достъпна, своевременна и ефек-
тивна извънболнична помощ.