Държавен вестник, бр. 31, 2012 г., стр. 16

СТР.  16	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  31
конституционни цели. С оглед на това да 
не се стигне до драстично отстъпление от 
принципа на равноправието и недопустимо 
въвеждане на привилегии или ограничение 
на правата на гражданите, се налага всички 
граждани да бъдат поставени в еднакво правно 
положение пред президента и да подлежат на 
помилване при еднакви условия. Необходими 
са най-общи гаранции, че президентът ще 
подходи еднакво към всички тях и ще приложи 
едни и същи критерии към всички искания 
за помилване. Разбира се, такива критерии 
не могат да бъдат налагани на президента 
със закон от страна на Народното събрание. 
Това би било в противоречие с Конституци-
ята и по-специално с провъзгласения от нея 
принцип за разделение на властите (чл. 8). 
В същото време държавният глава е в със-
тояние и би следвало да оповести реда, по 
който ще упражнява това свое правомощие, 
както и какви най-общи критерии ще бъдат 
прилагани при помилването, за да се оси-
гури равенството на гражданите. Подобно 
ангажиране на държавния глава ще внесе 
прозрачност и стабилност в практиката по 
прилагане на конституционното правомощие. 
Още в началото на мандата си президентът 
на Република България или вицепрезиден-
тът, когато правото за помилване му бъде 
възложено, могат да декларират в свое об-
ръщение от какви критерии ще се ръководят 
при предоставяне на помилване. 
5. Съгласно чл. 104 от Конституцията пре-
зидентът на републиката може да възложи на 
вицепрезидента правомощието да помилва. 
В този случай правомощието се упражнява 
по същия начин, обем и форма, както го 
упражнява самият държавен глава. Консти-
туцията изрично постановява в чл. 92, ал. 2, 
че президентът се подпомага в своята дейност 
от вицепрезидент. Вицепрезидентът не може 
да бъде схващан единствено като „пазител 
на мандата“ и може активно да се включва в 
процеса на осъществяване на президентските 
правомощия на основата на съгласуваност в 
позициите. Президентът може да възлага на 
вицепрезидента широк кръг от политически 
задачи, но що се отнася до осъществяване на 
правомощията на държавния глава, чл. 104 от 
Конституцията е предвидил възможността да 
бъдат предоставени на вицепрезидента само 
четири от правомощията по чл. 98 от Кон-
ституцията: да назначава и освобождава от 
длъжност държавни служители, определени 
със закон (т. 7); да дава и възстановява бъл-
гарско гражданство и освобождава и лишава 
от него (т. 9); да предоставя убежище (т. 10); 
да упражнява право на помилване (т. 11). Пре-
зидентът може да възложи осъществяването 
на изброените правомощия на вицепрезидента 
със специален указ. Възлагането може да 
бъде извършено по всяко време – в самото 
начало на мандата, за който са избрани, или 
в по-късен момент. Държавният глава има 
право да възложи на вицепрезидента всички 
правомощия, изброени в чл. 104 от Консти-
туцията, но по негова преценка възлагането 
може да бъде само за някои от тях. При това 
възлагането на правомощието по чл. 98, т. 7 
от Конституцията би могло да бъде за всички 
случаи, определени със специални закони, 
но може да се сведе до назначаване или ос-
вобождаване от длъжност само на изрично 
изброени държавни служители. 
Президентът може да оттегли възложените 
правомощия изцяло или отчасти в един по-
късен момент. Не съществува пречка прези-
дентът многократно да възлага и многократно 
да оттегля възлагането на правомощията, 
предвидени в чл. 104 от Конституцията. Не 
съществува конституционна пречка прези-
дентът да осъществява самостоятелно пра-
вомощията, които е възложил на вицепре-
зидента. Възлагането на правомощията на 
вицепрезидента по чл. 104 от Конституцията 
не води до редуциране на конституционните 
правомощия, които президентът може да осъ-
ществява. Подобно решение дава възможност 
за гъвкавост и адаптивност в отношенията 
между президента и вицепрезидента, но в 
крайна сметка съдържанието на тези отно-
шения се определя от преценката и волята 
на държавния глава. 
6. Указът, с който държавният глава дава 
помилване, не подлежи на преразглеждане 
от друг държавен орган, нито от самия дър-
жавен глава, след като този акт е произвел 
правното си действие. Издаването на указа за 
помилване заличава правното основание за 
продължаване на изпълнението на наказание-
то, наложено с влязла в сила присъда. Указът 
за помилване е окончателен и от момента, 
в който влезе в сила, неговото оттегляне е 
недопустимо. От този момент указът става 
стабилен акт, в смисъл, че не може да бъде 
отменян или изменян от президента. Никаква 
промяна в поведението на помилваното лице 
след настъпването на правните последици 
от указа за помилване не може да оправдае 
ревизия на държавната милост. 
Указът, с който едно лице бъде помилва-
но изцяло или с остатъка от наказанието, 
щом влезе в сила, произвежда своя правен 
ефект. Няма правен механизъм, по който 
може да се възобнови изпълнението на 
наказанието. Формална отмяна на указа е 
невъзможна, защото тя не може да доведе до 
никакъв ефект. Правното действие на указа 
за помилване е приключило. Веднъж извър-
шено, помилването ще бъде окончателно и 
необратимо. Именно този ефект на указа за 
помилване е основание за определянето му