Държавен вестник, бр. 61, 2015 г., стр. 19

БРОЙ  61	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  19  
Г л а в а  т р е т а
УПРАВЛЕНИЕ ПРИ КРИЗИ
Чл. 17. (1) Управлението при кризи е съ­
ществен елемент от дейностите по защита 
на националната сигурност.
(2) Положение на криза се обявява, съот­
ветно отменя, с решение на Министерския 
съвет.
(3) Управлението при кризи се осъществява 
от Министерския съвет чрез Националната 
система за управление при кризи.
Чл. 18. (1) Националната система за упра­
вление при кризи включва национален, ве­
домствени и областни ситуационни центрове.
(2) Секретариатът на Съвета по сигур­
ността изпълнява функциите на Национален 
ситуационен център.
Чл. 19. (1) Националният ситуационен 
център подпомага Министерския съвет при:
1. ръководството и координацията на дейст­
вията по превенция, реакция, управление и 
овладяване на кризи;
2. взаимодействието и координацията с 
органите на Европейския съюз, Организа­
цията на Северноатлантическия договор и 
други държави, включително при достъп до 
публично регулирана услуга (PRS), предоста­
вяна от глобалната навигационна спътникова 
система ГАЛИЛЕО;
3. изпълнението на националната кому­
никационна стратегия за информиране на 
гражданите при кризи.
(2) Националният ситуационен център 
осигурява:
1. координацията на действията на ведом­
ствените и областните ситуационни центрове;
2. защитена система за обмен на инфор­
мация;
3. непрекъснат обмен на информация за 
анализ и оценка на риска.
Чл. 20. Функциите и районите на действие 
на ведомствените и областните ситуационни 
центрове се определят с акт на Министер­
ския съвет.
Г л а в а  ч е т в ъ р т а
ОТЧЕТНОСТ И КОНТРОЛ
Чл. 21. Върху дейността на органите 
и структурите от системата за защита на 
националната сигурност се осъществява 
парламентарен, административен, съдебен 
и граждански контрол.
Чл. 22. (1) Народното събрание осъщест­
вява контрол върху дейността на Държавна 
агенция „Национална сигурност“, Държав­
на агенция „Разузнаване“, Служба „Военна 
информация“ и на Националната служба за 
охрана чрез своя постоянна комисия.
(2) Ръководителите на Държавна агенция 
„Национална сигурност“, Държавна агенция 
„Разузнаване“, Служба „Военна информация“ 
и Националната служба за охрана са длъж­
ни да се явят при покана пред Народното 
събрание или пред негови комисии, в съот­
ветствие с техния предмет на дейност, и да 
предоставят исканата им информация при 
спазване изискванията на Закона за защита 
на класифицираната информация.
(3) Ръководителите на Държавна агенция 
„Национална сигурност“, Държавна агенция 
„Разузнаване“ и Националната служба за 
охрана представят на Министерския съвет 
ежегодно до 31 март годишен доклад за дей­
ността на подчинената им структура.
(4) Годишният доклад на Служба „Военна 
информация“ се представя на Министерския 
съвет от министъра на отбраната в срока 
по ал. 3.
(5) Държавна агенция „Национална си­
гурност“, Държавна агенция „Разузнаване“ и 
Служба „Военна информация“, чрез минис­
търа на отбраната, изготвят и предоставят за 
публикуване на страницата на Министерския 
съвет некласифицирани годишни доклади.
(6) Министерският съвет внася за раз­
глеждане докладите в Народното събрание, 
които се приемат с отделни решения.
Чл. 23. Народното събрание чрез своя 
постоянна комисия осъществява наблюдение 
и контрол върху дейността по управлението 
и разходването на средствата, предоставени 
на структурите по чл. 22.
Чл. 24. (1) Гражданите и техните органи­
зации осъществяват контрол върху системата 
за защита на националната сигурност в рам­
ките на нормативно установените им права.
(2) Министерският съвет създава консулта­
тивен механизъм за участие на представители 
на юридически лица с нестопанска цел, чиито 
уставни цели са свързани със защитата на 
националната сигурност, в обсъждания или в 
изготвяне на проекти на нормативни актове, 
доклади и други документи по проблеми от 
компетентност на Съвета по сигурността при 
спазване на Закона за достъп до обществена 
информация и Закона за защита на класи­
фицираната информация.
ДОПЪЛНИТЕЛНА РАЗПОРЕДБА
§ 1. По смисъла на този закон:
1. „Риск за националната сигурност“ е 
вероятността за промяна в средата за си­
гурност, породена от съзнателно действие 
или бездействие, която може да доведе до 
нарушаване на състоянието на националната 
сигурност.
2. „Заплаха за националната сигурност“ 
е съвкупност от условия и фактори, които 
непосредствено водят до процеси или събития, 
нарушаващи състоянието на националната 
сигурност на Република България.
3. „Криза“ е събитие, което нарушава със­
тоянието на национална сигурност в резултат 
на целенасочени действия или бездействия 
на лица, групи или организации.