Държавен вестник, бр. 38, 2025 г., стр. 13

БРОЙ  38	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  13   
Производството е по чл. 149, ал. 1, т. 2 от 
Конституцията на Република България във 
фазата за решаване на делото по същество.
Делото е образувано на 10.09.2024 г. по ис­
кане на 21-ви състав на Районния съд – Плов­
див за установяване на противоконституцион­
ност на разпоредбата на чл. 189з от Закона за 
движението по пътищата (обн. ДВ, бр. 20 от 
1999 г.; посл. изм., бр. 41 от 2024 г.) (ЗДвП) 
в частта є за неприложимост на чл. 28 от 
Закона за административните нарушения и 
наказания (ЗАНН) поради противоречие с 
чл. 31, ал. 4 и с чл. 56 от Конституцията. 
Разпоредбата на чл. 189з ЗДвП съдържа и 
забрана за сключване на споразумение меж­
ду наказващия орган и нарушителя (чл. 58г 
ЗАНН), която не е предмет на искането.
В искането се твърди ограничение на 
конституционно гарантирания достъп до 
съд и на правото на защита на наказаното 
лице, водещи до нарушение на изискването 
за съразмерност между осъщественото про­
тивоправно деяние и наложеното наказание. 
Според вносителя, въпреки че „принципът 
за съразмерност не е изведен като изрично 
правило в Конституцията“, той „намира 
конкретен израз в забраната по чл. 31, ал. 4 
за ограничения на правата на обвиняемо 
лице, надхвърлящи необходимото за осъ­
ществяване на правосъдието“. Лишаването 
на съда от възможност да преценява всички 
въпроси относно фактите и приложението на 
правото в спора, с който е сезиран, „пряко 
засяга правото на достъп до съд на адми­
нистративнонаказателноотговорните лица“. 
Според вносителя оспорената разпоредба 
се явява непропорционално и неоправдано 
ограничение на юрисдикцията на съда да 
реши правния спор, с който е сезиран, тъй 
като общо формулираната забрана по чл. 189з 
ЗДвП изключва възможността да бъдат из­
следвани и решавани всички релевантни 
въпроси както по фактите, така и по правото, 
от които зависи изходът на делото. 
С определение от 5.11.2024 г. Конститу­
ционният съд е допуснал искането до раз­
глеждане по същество и е конституирал за­
интересуваните институции в производството. 
От конституираните и поканени по реда на 
чл. 20а от Правилника за организацията на 
дейността на Конституционния съд заинтере­
сувани институции и изтъкнати специалисти 
становища и правни мнения са представили: 
Върховният касационен съд, изпълняващият 
функциите на главен прокурор, министърът 
на правосъдието, министърът на вътрешните 
работи, Висшият адвокатски съвет, Държав­
ната агенция „Безопасност на движението 
по пътищата“, проф. д.н. Дарина Зиновиева, 
проф. д-р Иван Тодоров и доц. д-р Изабела 
Чакърова-Димитрова.
Становищата и правните мнения могат да 
бъдат обособени в две групи. 
Заинтересуваните институции и изтъкна­
тите специалисти от първата група изразяват 
подкрепа за искането и принципно съгласие 
с аргументите, посочени в него, като считат, 
че оспорената разпоредба трябва да бъде 
обявена за противоконституционна. Такава 
позиция заемат в становищата и в правните 
си мнения изпълняващият функциите на гла­
вен прокурор, министърът на правосъдието, 
Висшият адвокатски съвет, проф. д.н. Дарина 
Зиновиева и доц. д-р Изабела Чакърова-Ди­
митрова. 
Изпълняващият функциите на главен 
прокурор изразява съгласие с разбирането на 
вносителя, че оспорената разпоредба неоправ­
дано ограничава юрисдикцията на съда да 
реши правния спор, с който е сезиран, тъй 
като не му позволява да изследва и реши 
всички въпроси от фактическа и правна 
страна, относими към спора. 
Министърът на правосъдието счита, че 
разпоредбата на чл. 189з ЗДвП представлява 
непропорционално и неоправдано ограниче­
ние на правото на достъп до съд, както и на 
правото на защита на административнона­
казателноотговорните лица. 
Висшият адвокатски съвет подкрепя пети­
тума на искането, но счита, че противокон­
ституционността на оспорената разпоредба 
следва не от нарушаване на правото за достъп 
до съд и правото на защита, а от непрео­
долимо противоречие между приложението 
на чл. 189з ЗДвП в оспорената му част и 
разпоредбата на чл. 29 ЗАНН, което поставя 
под съмнение действителната воля на зако­
нодателя с оглед на уредбата на визираните 
обществени отношения и създава обективни 
предпоставки за сериозни трудности за право­
раздаването, които обосновават противоречие 
с принципа на правовата държава по чл. 4, 
ал. 1 от Конституцията. 
Според проф. д.н. Дарина Зиновиева под­
ходът на законодателя при приемане на ата­
куваната разпоредба води до елиминиране 
на правомощието на наказващия орган и 
на съда за преценка на всички свързани с 
деянията обстоятелства, посочени в закона. 
Тя счита, че установеното в разпоредбата е 
непропорционална мярка с оглед както на 
целта на ЗДвП като специален закон, така 
и с оглед на целта на ЗАНН като общ адми­
нистративнонаказателен закон. 
Доц. д-р Изабела Чакърова-Димитрова 
приема, че с разпоредбата на чл. 189з ЗДвП за­
конодателят ограничава правораздавателната 
власт на съда; налага несъответна на принципа 
на пропорционалност мярка за провеждане 
на държавната наказателна политика, като е 
провел непрецизна законодателна процедура 
за нейното приемане, която води до проти­