Държавен вестник, бр. 88, 2005 г., стр. 186

С Т Р .  186
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  88
пента на възможностите за преструктуриране на
икономиката на страната, натрупаните проблеми
както в реалния сектор, така и в неговото “огледа-
ло”—финансовия сектор. Посочените най-общи, но
основни фактори правят почти всички дългосрочни
предвиждания нереалистични и налагат актуализи-
рането на стратегията и политиката на банката.
Прогнозите по принцип се изграждат в три вариан-
та: оптимистичен; реалистичен; песимистичен. Тях-
ната надеждност се оценява въз основа на информа-
ция за развитието на активите и пасивите в предход-
ни отчетни периоди и разработената стратегия за
развитие на дружеството. Б) Лихвеният риск опре-
деля възможността за понасяне на загуба при рязка
промяна на лихвените проценти. Флуктуацията на
лихвените равнища променя пазарната стойност на
активите и пасивите на банката, като това въздейст-
вие не е еднозначно. Правило в банковата практи-
ка е, че активите поради по-дългите си падежни сро-
кове и по-слабо изразената си еластичност и чувст-
вителност изменят стойността си в по-голяма сте-
пен от пасивите. Затова при повишаване на лихве-
ните проценти активите се обезценяват в по-голяма
степен от пасивите, което е и предпоставка за нама-
ляване (или дори стопяване) на нетния лихвен до-
ход за финансовата институция. Възможно е също
така да бъдат реализирани загуби или печалби и от
внезапното рязко падане на лихвените проценти.
Стохастичният характер на икономиката и на бан-
ковия сектор в частност са основната предпоставка
за постоянно следене, измерване, анализиране и уп-
равление на рисковете, породени от промените в
лихвените проценти. Стратегията за регулиране на
лихвените маржове в банката е подчинена на гъвка-
вото управление на портфейла от лихвоносни акти-
ви и пасиви в зависимост от очакваните флуктуации
в лихвените равнища. С цел минимизиране въздейст-
вието на риска, породен от промяната в лихвените
проценти, които са външни и неконтролирани от
банката, в своята стратегия тя се е насочила към
реализирането на активни операции, при които лих-
веният риск е незначителен. Банката се стреми да
избегне лихвения риск и да оптимизира равнището
на нетния лихвен марж чрез използване на плаващ
лихвен процент, лихвени суапи и лихвени фючърси.
В) Кредитният риск е вероятността банката да по-
несе загуби от невъзможността нейни клиенти-кре-
дитополучатели да погасяват редовно, в предвари-
телно договорени срокове и размери, задълженията
си към кредитиращата институция. Следователно
той може да бъде: а) риск от общ характер—върху
него оказват влияние следните фактори: влошаване
на икономическата и/или политическата среда в
страната (например равнището на ОЛП и свързани-
те с него пазарни лихвени проценти, степента на
инфлацията и др); развитието на структурната ре-
форма и продиктуваните от нея в макро- и микро-
икономическата среда и др.; б) корпоративен риск,
свързан пряко с изменение в индивидуалните усло-
вия на управление и производство, засягащи отдел-
ния кредитополучател или цял отрасъл на иконо-
миката, в т.ч. спад в цените на продукцията, нама-
ляване на потреблението на дадени стоки и услуги,
дефицит на суровини и др.; в) риск, породен от не-
достатъчност в обезпечението или рязка промяна в
неговата цена. Оценката на кредитния риск, мето-
дите за неговото измерване и управление са залег-
нали в стратегията на банката и са свързани както
със стриктното прилагане на общите и специфични
изисквания на Закона за банките и наредбите на
БНБ по неговото прилагане, касаещи тази област,
така и със спецификата на дейността на емитента
като търговска банка. Кредитният портфейл се ди-
ференцира както по отношение на отрасловата при-
надлежност и кредитополучателите, така и по сроч-
ност на отпуснатите и предстоящи за разрешаване
кредити. В същото време кредитирането в чуждес-
транна валута е насочено единствено към фирми с
доказани източници на доход, деноминиран във ва-
лута, което цели ограничаване не само на кредит-
ния, но и на валутния и ликвидния риск от операци-
ите. Банката е заложила като основополагащ мо-
мент в своята кредитна политика и стратегия висо-
ката и надеждна степен на обезпеченост на кредит-
ните ангажименти и съобразява обема на ресурсите
за кредитиране с изискванията за оптимална лик-
видност. Поддържането на качествен кредитен порт-
фейл е основа на стратегията за управление на кре-
дитния риск. Отделя се внимание на гъвкавостта
при формирането на кредитния портфейл и оттам
ограничаване на кредитния риск и осигуряване на
оптимална ликвидност и сигурност на инвестиции-
те, ангажираността им в конкретен вид кредити и
тяхната пазарна, отраслова и клиентска структура.
Това предполага конкретни схеми за оптимизиране
на структурирането на кредитните ангажименти на
банката във времето, като целта е поддържане на
ефективно управление на матуритетната структура
на основата на ресурсната є обвързаност. Г) Капи-
таловият риск отразява степента на финансовата
задлъжнялост на банката, тъй като капиталът из-
пълнява така наречената защитна функция. Той е
основата за защита на кредиторите при евентуални
загуби на банката. Капиталовият риск от своя стра-
на е в пряка зависимост от кредитния, лихвения и
ликвидния риск. Значително влияние върху него
оказва кредитният риск и затова неговото миними-
зиране е от особено значение за качеството на акти-
вите на банката. 1.2.4. Политика на банката за оп-
тимизиране влиянието на рисковите фактори, от-
читането и управлението на риска. Различните еле-
менти, очертаващи рамката на управление на от-
делните рискове, са пряко свързани с конкретни
схеми за решаване на възникналите проблеми в
дейността на банката. А) Оптимизиране структура-
та, качеството и възвръщаемостта на активите. В
своите решения ръководството на банката обръща
изключително внимание на: а) усъвършенстване на
кредитната дейност на банката и на подобряване
качеството на кредитния портфейл чрез прилагане
на съвкупност от мерки: изолиране на нередовните
длъжници от кредитния процес и пристъпване към
принудително събиране на вземанията; въвеждане
на допълнителни изисквания при отпускането на
нови кредити, включително въвеждане на нормати-
ви за съотношението новоотпуснати/погасени, дос-
тигащо до 50 % от всички привлечени средства на
банката; оптимизиране отпускането на нови валут-
ни кредити; б) преструктуриране на финансовите
дълготрайни активи и продажба на неперспективни
капиталови инвестиции в съучастия, дялове, акции
и облигации във финансови и нефинансови дружес-
тва; в) оптимизиране на разходите за нефинансови
инвестиции в рамките на утвърдената програма за
развитие на “ЦКБ”—АД. Б) Оптимизиране на струк-
турата на привлечените средства. Оптимизирането
на структурата на привлечените средства е в непос-
редствена връзка с осигуряване ликвидността и въз-
можностите за намаляване на финансовите разходи
чрез поддържане на умерени и адекватни лихвени
равнища. Основните инструменти, които се използ-
ват в това направление са: а) управление на ликвид-