Държавен вестник, бр. 5, 2020 г., стр. 33

БРОЙ  5	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  33  
Върховният административен съд е приел 
също, че е налице нарушение на императивната 
норма на чл. 12 от Закона за нормативните 
актове (ЗНА), тъй като с наредбата (Наредба 
№ 2 от 2016 г.) която съставлява подзаконов 
нормативен акт, не може да се уреждат пър-
вични отношения извън уредените такива в 
закона. Това води до нищожност на норма-
тивния акт поради липса на компетентност 
на неговия издател. Съдът е изложил аргу-
менти, че компетентостта е властта, която 
законодателят е предоставил на органа да 
издаде един конкретен административен акт 
и чрез него да създаде или признае права, 
съответно да създаде задължения. Липсата 
на компетентност за издаване на конкретния 
административен акт значи, че издаденият акт 
не е носител на държавната власт и поради 
това държавата не го признава за правно зна-
чим. Съгласно чл. 12 ЗНА актът по прилагане 
на закон може да урежда само материята, 
за която е предвидено той да бъде издаден. 
Издаването на подзаконов нормативен акт, 
без да е налице делегация за това, обуславя 
нищожност на този акт. 
Тричленният състав на ВАС в решението 
по адм. д. № 5798/2017 г. е съобразил също, 
че предвид диспозитива на решението на КС, 
с което се обявява нормата на чл. 45, ал. 2 
от ЗЗО за противоконституционна в цялост 
(обн., ДВ, бр. 70 от 19 юни 1998 г.; изм. и доп., 
ДВ, бр. 48 от 27 юни 2015 г.; последно изм., 
ДВ, бр. 102 от 29 декември 2015 г.), а не само 
в редакцията є преди измененията, обнарод-
вани в ДВ, бр. 48 от 27 юни 2015г., доводите 
на ответника за възстановителния ефект на 
конституционното решение са ирелевантни. 
Наредба № 2 от 2016 г., цитирана по-горе, 
приета въз основа на обявена за противокон-
ституционна норма, обуславяща липсата на 
правно основание и материална компетентост 
на издателя на акта, е обявена за нищожна 
на основание чл. 193, ал. 1, пр. 1 АПК. Тези 
изводи на ВАС по адм. д. № 5798/2017 г. се 
споделят като валидни и относими и към 
настоящото съдебно производство по оспор-
ване на решението на НС на НЗОК, тъй като 
предметът му е тясно обвързан с правоот-
ношенията и дейностите уредени (посочен 
като основание за издаването му), както и с 
обявената за нищожна Наредба № 2 от 2016 г. 
на министъра на здравеопазването, видно от 
чл. 1 от Решение № РД-НС-04-24-1 от 2016 г. 
на НС на НЗОК. 
Нищожността на акта означава, че същи-
ят не поражда правни последици от самото 
му издаване, с оглед на което и процесното 
решение на НС на НЗОК се явява издадено 
на противоконституционно основание – обя-
вената за противоконституционна разпоредба 
на чл. 45, ал. 2 ЗЗО и уредените с нея пакети 
за предоставяне на медицински услуги (ос-
новен и допълнителен), както и с нищож-
но основание и предмет – Наредба № 2 от 
25 март 2016 г. за определяне на основния 
пакет от здравни дейности, гарантиран от 
бюджета на НЗОК (Наредба № 2 от 2016 г.) 
(ДВ, бр. 24 от 29.03.2016 г.).
Според § 5 от заключителните разпоредби 
на Наредба № 2: § 5. Наредбата се издава на 
основание чл. 45, ал. 2 от Закона за здравното 
осигуряване и отменя Наредба № 11 от 2015 г. 
за определяне на пакета от здравни дейности, 
гарантиран от бюджета на Националната здрав-
ноосигурителна каса (ДВ, бр. 98 от 2015 г.).
В чл. 1 от Наредба № 2 е посочено, че: 
Основният пакет медицинска помощ, гаран-
тиран от бюджета на Националната здравно- 
осигурителна каса, съдържа здравни дейности, 
услуги и стоки, определени по вид и обхват, 
по отделни медицински специалности, по 
заболявания или групи заболявания, съгласно 
приложения № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 и 12. 
В уводната част на решението на НС на 
НЗОК се посочва относно приемането му, че 
е във връзка с промяна в действащото отно-
симо законодателство – ЗИДЗЗО (обн., ДВ, 
бр. 107 от 24.12.2014 г., в сила от 1.01.2015 г.; 
изм. и доп., бр. 48 от 27.06.2015 г.; бр. 72 от 
18.09.2015 г.; бр. 98 от 15.12.2015 г., в сила от 
1.01.2016 г.), като тази промяна е залегнала в 
чл. 45, ал. 2 ЗЗО (обявена за противоконсти-
туционна) и Наредба № 2 от 2016 г. (обявена 
за нищожна). 
Решението на НС на НЗОК се оказва без 
основание и предмет поради обявената проти-
воконституционност на разпоредбата на чл. 45 
ЗЗО и обявяването на нищожността на Наредба 
№ 2 от 25 март 2016 г. за определяне на основ-
ния пакет от здравни дейности, гарантиран от 
бюджета на НЗОК, както и на условията и реда 
за съставяне на уникален идентификационен 
номер на ЗОЛ (УИН на ЗОЛ). Отменена е и 
процедурата по електронна автентификация 
на основание чл. 63, ал. 1, т. 1 ЗЗО и чл. 2, 
ал. 5 от Наредбата за осъществяване правото 
на достъп до медицинска помощ, също пред-
мет на решението на НС на НЗОК. Както е 
цитирал и петчленният касационен състав 
на ВАС по адм. д. № 3423/2017 г., към датата 
на постановяване на обжалваното съдебно 
решение е постановено решение по адм. д. 
№ 5342/2016 г. на ВАС, с което е обявена за 
нищожна разпоредбата на чл. 2, ал. 5 от На-
редбата за осъществяване правото на достъп 
до медицинска помощ, приета с ПМС № 119 от 
2006 г. (обн., ДВ, бр. 45 от 2006 г.; изм. и доп., 
ДВ, бр. 57 от 2007 г.; изм., ДВ, бр. 1 от 2009 г.; 
изм. и доп., ДВ, бр. 5 и 53 от 2011 г.; изм. и 
доп., ДВ, бр. 22 от 2016 г.), с текст: „На всяко 
здравноосигурено лице се генерира уникален 
идентификационен номер по чл. 63, ал. 1, т. 1 
от Закона за здравното осигуряване посред-
ством електронна автентификация. При всяко 
получаване на медицинска помощ лицето се 
автентификира чрез този номер, с което по-
твърждава оказаната му медицинска помощ.“