Държавен вестник, бр. 2, 2018 г., стр. 18

СТР.  18	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  2
връзката между особеностите на отделните 
престъпни състави и предмета на регулиране 
на този нормативен акт. Всичко това показва, 
че механичното обединяване на разнородни 
по своя характер материи, освен че е правно 
неиздържано и необосновано, може да доведе 
до неефективност в борбата с корупцията.
Законът е изграден върху постановката, че 
проблемът за неефективното противодействие 
на корупцията може да се реши с институ­
ционални мерки чрез създаване на „единен 
антикорупционен орган“. Това е задача по­
начало неизпълнима предвид правомощията 
на Инспектората към Висшия съдебен съвет 
по чл. 132а, ал. 6 от Конституцията, но и с 
оглед на множеството органи с правомощия 
по установяване на конфликт на интереси, 
които се създават с § 2, ал. 8 от приетия 
закон. По никакъв начин не поставям под 
съмнение конституционно обусловеното пра­
вомощие на Народното събрание да създава 
държавни органи със закон. Смятам обаче, 
че законодателното решение органът да е 
един не е взето въз основа на правната ло­
гика – съобразно предмета на регулиране. 
Освен това натрупването на толкова много 
и разнопосочни функции, необходимостта от 
време за организационно преструктуриране и 
за приемане на подзаконовите актове създават 
риск да бъдат влошени постигнатите досега 
резултати от дейността на „окрупняваните“ 
органи и структури.
Положително следва да се оцени подхо­
дът на законодателя да създаде публична 
процедура по определяне на председателя, 
заместник-председателя и членовете на Ко­
мисията. Въпреки това намирам за спорни 
някои положения в глава втора от ЗПКОНПИ.
В чл. 8, ал. 3 и 4 не се съдържат достатъчно 
гаранции за професионална компетентност 
на заместник-председателя и членовете на 
Комисията. Изискуемият 5-годишен професи­
онален стаж е по-малък от стажа, изискван за 
главния секретар и директорите на дирекции 
в администрацията на досегашната Комисия 
за отнемане на незаконно придобито имуще­
ство. Освен това за членовете на Комисията в 
чл. 8, ал. 4 не е предвидено професионалното 
направление на магистърската им степен, 
което би позволило избирането на лица без 
познания в сферите на компетентност на 
Комисията. Това поражда основателно съмне­
ние, че изборът ще бъде повече политически, 
отколкото въз основа на критерия „високи 
професионални качества“. Прецизната уредба 
е от изключително значение предвид разно­
родния характер на материите, по които ще 
се произнася Комисията, и обстоятелството, 
че предвид чл. 13, ал. 2 мнозинството при 
вземане на решения ще се формира именно 
от тези членове. Озадачаващо е, че законът не 
предвижда за членовете на Комисията провер­
ка за почтеност, каквато има за служителите 
в администрацията є, нито посочва нейното 
неуспешно преминаване като основание за 
освобождаване на член на Комисията. По 
този начин изискуемите по чл. 8, ал. 2 – 4 
високи нравствени качества остават само с 
декларативен характер, защото липсва меха­
низъм за установяването им.
Считам за неподходящо заместник-предсе­
дателят и членовете на Комисията да се из­
бират по предложение на нейния председател, 
тъй като по този начин целият състав ще бъде 
доминиран от мнозинството в парламента, 
а не от цялото народно представителство. 
Освен това отсъствието на конкретика в 
чл. 17, ал. 2 от приетия закон – каква точно 
информация може да се иска от членовете 
на Комисията при явяването им в Народното 
събрание, създава опасност от намеса на на­
родните представители в текущи проверки на 
Комисията. Така се увеличава възможността 
от политическо влияние в дейността на Ко­
мисията, която законът по никакъв начин 
не прегражда.
С чл. 13, ал. 5 се изключват от обжалване 
някои от решенията на Комисията. Считам, 
че липсата на съдебен контрол не е оправдана 
за решенията, с които Комисията отказва 
да образува производство за отнемане на 
незаконно придобито имущество. Ако такива 
решения са незаконосъобразни, тяхната не­
обжалваемост препятства изпълнението на 
правомощието на прокуратурата по чл. 127, 
т. 5 от Конституцията да следи за спазване 
на законността, като предприема действия за 
отмяна на незаконосъобразни актове. В този 
смисъл уредбата не предоставя необходимите 
гаранции за спазване на законността в дейност­
та на Комисията и за обществения интерес, 
чиято защита несъмнено е легитимна цел.
Поради спецификата на производството по 
отнемане на незаконно придобитото имуще­
ство е резонно да се очаква засегнатите лица 
да сезират Европейския съд по правата на 
човека. Това поставя с изключителна острота 
въпроса за регресната отговорност, когато 
Република България е осъдена да заплати 
вредите, причинени от незаконосъобразни 
актове, действия или бездействия на органи 
и на длъжностни лица. С чл. 20 от приетия 
закон отговорността на членовете на Коми­
сията и органите по чл. 16, ал. 1 и 2 е нама­
лена и обхваща само вредите, настъпили в 
резултат на престъпление от общ характер. За 
сравнение – отговорността им по чл. 9, ал. 2 
от Закона за отговорността на държавата и 
общините за вреди, която остава непроменена, 
е в пълен размер за действия или бездействия, 
признати за престъпление по съдебен ред. 
Стремежът към намаляване на отговорността 
на Комисията за мен е недопустим. Не може 
нарушенията, извършени при упражняване