Държавен вестник, бр. 55, 2009 г., стр. 14

С Т Р .  14
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  55
сът между властите. Самото искане, по повод
на което е постановено Решение № 8 от 2005 г.,
е направено за това, как трябва да се измени
Конституцията, за да стане едно преструктури-
ране в органите на съдебната власт, а не дали то
може да бъде направено без изменение на Кон-
ституцията с обикновен закон, гласуван от На-
родно събрание.
С атакуваните изменения в Закона за изме-
нение и допълнение на Закона за съдебната
власт се прави съществено преструктуриране в
съдебната власт, като се поставя един от нейни-
те органи изцяло на подчинение на друг. С това
се обезсмисля самостоятелното съществуване
на чл. 128 от Конституцията. Законът е в про-
тиворечие и с Решения № 3 от 2003 г. и № 8 от
2005 г. на Конституционния съд.
Конституционни съдии: В. Гоцев,
Вл. Славов
Благовест Пунев
Искането за обявяване на противоконститу-
ционността на разпоредбите на Закона за изме-
нение и допълнение на Закона за съдебната
власт (ЗИДЗСВ), с които се променя структу-
рата на съдебната власт, като следствието  пре-
минава към прокуратурата, е основателно.
От методологическа гледна точка прецен-
ката за конституционосъобразност на оспоре-
ните разпоредби трябва да изхожда от това, дали
става въпрос за промяна в уредба, установена
на конституционно равнище, или за такава,
която може да се осъществи въз основа на кон-
ституционната делегация по чл. 133 от Консти-
туцията с устройствения закон на съдебната
власт. От отговора на този въпрос зависи дали
оспорените разпоредби, с които са извършени
промени в следствието, са противоконституци-
онни от формална и съответно от съдържател-
на гледна точка.
Това е така, защото, ако се касае до промяна
в Конституцията, тя може да бъде извършена
не по реда на приемане на обикновен закон, а
по специалната процедура за нейното измене-
ние, предвидена в глава девета от нея, като ос-
порените разпоредби от устройствения закон
биха противоречали по същество на конститу-
ционните текстове, които уреждат една от под-
системите на съдебната власт и статута на ма-
гистратите в нея.
При анализа на глава шеста “Съдебна власт”
в Конституцията може да се направи констата-
цията, че на следствието е посветена една твър-
де обща разпоредба—тази на чл. 128. Според
нея следствените органи са част от системата
на съдебната власт и на тях е възложено да
осъществяват разследването по наказателни
дела в случаите, предвидени със закон. За раз-
лика от разпоредбите, които се отнасят до съ-
дебните и прокурорските органи, които са оп-
ределени по вид и структура—чл. 119, ал. 1 и
чл. 126, ал. 1 от Конституцията, такава уредба
не е предвидена на конституционно равнище за
следствието.
Това не означава обаче, че с устройствения
закон на съдебната власт може по напълно
произволен начин да се моделира организаци-
ята на следствието като една от трите подсис-
теми на тази власт. Независимо че липсва кон-
ституционна регламентация на структурата на
тази подсистема, което дава възможност за
преструктуриране на следствието, като се въз-
приема един или друг модел на неговата орга-
низация с устройствения закон, не може следс-
твените органи да изгубят изцяло своята авто-
номност и самостоятелност чрез вливането им
в прокуратурата, както това е сторено с оспоре-
ните изменения на ЗСВ.
С промяната трите подсистеми на съдеб-
ната власт се трансформират в две в резултат
на вливането на следствието в прокуратура-
та. То престава да бъде самостоятелна част от
съдебната власт. Това се постига чрез негово-
то организационно обезличаване с превръща-
нето на териториалните му поделения—ок-
ръжните следствени служби (ОСлС) в отдели
на съответните окръжни прокуратури, а На-
ционалната следствена служба (НСлС) в част
от Прокуратурата на Република България,
като посочените следствени органи се ликви-
дират като самостоятелни юридически лица—
§ 111 от преходните и заключителните разпо-
редби на ЗСВ.
На тази промяна съответства трансформа-
цията в професионалния статут на следовате-
лите, тъй като от трите категории магистрати
според Конституцията остават фактически две.
Следователите с преназначаването им в про-
куратурата придобиват статут, идентичен с този
на прокурорите. Така според чл. 150, ал. 1 и
чл. 153, ал. 1 ЗСВ директорът на НСлС става
заместник главен прокурор, завеждащите от-
дели на НСлС се назначават от главния проку-
рор и имат ранг и възнаграждение, съответни
на прокурор, завеждащ отдел във Върховната
касационна прокуратура, а завеждащите след-
ствени отдели в окръжните прокуратури се наз-
начават от административните ръководители
на тези прокуратури, имат ранг на прокурор,
завеждащ отдел в окръжната прокуратура, и
получават възнаграждение на заместник на
административен ръководител в такава про-
куратура—чл. 153, ал. 2 ЗСВ.
Промененият статут се отнася не само до
административните ръководители на следстви-
ето, но и до редовите следователи, които са