Държавен вестник, бр. 40, 2017 г., стр. 31

БРОЙ  40	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  31  
акт, който е предмет на съдебен контрол, 
предвид разпоредбата на чл. 185, ал. 1 АПК. 
Наредбата е оспорена от жалбоподателите в 
нейната цялост. 
Съгласно чл. 186, ал. 1 АПК право да оспор-
ват подзаконов нормативен акт имат гражда-
ните, организациите и органите, чиито права, 
свободи или законни интереси са засегнати или 
могат да бъдат засегнати от него или за които 
той поражда задължения. Жалбоподателите са 
юридически лица с нестопанска цел, създадени 
въз основа на Закона за юридическите лица 
с нестопанска цел, вписани в регистъра на 
юридическите лица с нестопанска цел като 
сдружения, които осъществяват дейност в 
обществена полза. С оглед на това те имат 
качеството на организация по смисъла на 
§ 1, т. 2 АПК. За тях ще е налице право на 
оспорване на процесната наредба, ако тя засяга 
или може да засегне техни права или законни 
интереси. За да се прецени това обстоятелство, 
е необходимо да се установи какви са целите 
и какъв е предметът на дейност на сдружени-
ята, какви с оглед на това са техните права 
и законни интереси и налице ли е исканата 
от законодателя форма на тяхното засягане. 
Регистрираните цели на сдруженията са 
съответно: защита интересите на частните 
болници, подобряване на здравното обслуж-
ване на гражданите, създаване на условия за 
честна конкуренция и развитие на пазара на 
медицински услуги; запазване и развитие на 
общинските болници, всестранно подпомагане 
на общинските болници с цел подобряване на 
медицинското обслужване на населението; за-
щита на индивидуалните и колективните права 
на гражданите и организациите в сферата на 
здравеопазването. Оспорената наредба има 
за предмет утвърждаването на медицински 
стандарт на клиничната медицинска специ-
алност „Анестезия и интензивно лечение“, 
включително и специфичните изисквания 
за оборудване и апаратура. Следователно по 
своя предмет на правно регулиране Наредба 
№ 15 безспорно рефлектира върху целите 
на сдруженията и може да засегне техните 
законни интереси, установени от законово 
регистрираните им цели. 
По основателността: 
Оспорената Наредба № 10 от 4.03.2010 г. 
на министъра на здравеопазването е валиден 
нормативен административен акт – издадена 
е от компетентен орган в изпълнение на за-
конова делегация. Член 6 ЗЛЗ оправомощава 
министъра на здравеопазването да утвърди 
с наредби медицинските стандарти. Актът 
е издаден в исканата форма, обнародван е 
и при издаването му от формална страна е 
спазена изискуемата процедура. Спорът е за 
материалната законосъобразност на наредбата. 
Съгласно чл. 10, ал. 2 ЗНА обществените 
отношения от една и съща област се уреждат 
с един, а не с няколко нормативни акта от 
същата степен. В случая обществените от-
ношения по повод на медицинския стандарт 
„Анестезия и интензивно лечение“ са уредени 
с един нормативен акт – наредба, издадена на 
основание чл. 6, ал. 3 ЗЛЗ. Няма друг норма-
тивен акт, който да регламентира същия вид 
обществени отношения и който да действа 
едновременно с оспорената наредба. С оглед 
на това доводът на жалбоподателите за нару-
шение на чл. 10, ал. 2 ЗНА е неоснователен. 
Жалбоподателите считат, че наредбата е 
материално незаконосъобразна, тъй като, без 
да са налице многобройни и важни промени, 
е налице замяна на един нормативен админи-
стративен акт с друг. Разпоредбата на чл. 11, 
ал. 1 ЗНА изрично поставя като предпоставка 
за допустимост на отмяната и издаването на 
нов нормативен акт наличието на многобройни 
и важни промени. Изискванията са кумула-
тивни. Те са установени от законодателя, за 
да гарантира правната сигурност и стабилитет 
на регулираните правоотношения. 
Сравнителният анализ на разпоредбите на 
Наредба № 11 от 2005 г. за утвърждаване на 
медицински стандарт „Анестезия и интензивно 
лечение“, която е отменена с § 2 на оспоре-
ната наредба, и Наредба № 10 от 4.03.2010 г. 
за утвърждаване на медицински стандарт 
„Анестезия и интензивно лечение“ показва 
идентичност на основните структурни части 
на отменената и на новоиздадената наредба. 
Сходна е регламентацията в разделите, които 
касаят основната характеристика на клинич-
ната медицинска специалност, организацията 
на работа в структурата, критериите за ка-
чество на извършваната дейност, правата и 
задълженията на пациентите и на работещите 
в структурите. Разликата е в някои от изиск-­ 
ванията към медицинския персонал, към 
структурите от нивата на компетентност в 
болнични лечебни заведения и медицинските 
лаборатории. 
Установените с оспорената Наредба про-
мени в регламентацията на изискванията към 
структурите от нивата на компетентност в 
болничните лечебни заведения са важни, тъй 
като засягат изисквания за осъществяване на 
дейността. Става въпрос за изисквания към 
средата, в която се осъществява дейността, и 
към способностите, с които структурите тряб-
ва да разполагат, за да могат да предоставят 
медицинската услуга с установеното качество. 
Изискванията към средата, в която се осъ-
ществява дейността, не са променени. Не са 
променени и изискванията към оперативните 
способности на структурите, които осъществя-
ват дейността, но са променени изискванията 
за формиране на медицински екипи, изиск­
ванията за осъществяване на дейности по 
анестезиология и интензивно лечение от съот-
ветното ниво на компетентност в болничното 
заведение, т.е. има важни промени в уредбата. 
Следователно, изискването на чл. 11, ал. 1 ЗНА