Държавен вестник, бр. 95, 2000 г., стр. 5

Б Р О Й  95
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  5
КОНСТИТУЦИОНЕН СЪД
 РЕШЕНИЕ № 13
от 14 ноември 2000 г.
по конституционно дело № 11 от 2000 г.
Конституционният съд в състав: председател—
Христо Данов, и членове: Живко Сталев, Недел-
чо Беронов, Васил Гоцев, Людмил Нейков, Ди-
митър Гочев, Румен Янков, Стефанка Стоянова,
Тодор Тодоров, Георги Марков, Маргарита Зла-
тарева, при участието на секретар-протоколиста
Росица Топалова разгледа в закрито заседание на
14 ноември 2000 г. конституционно дело № 11 от
2000 г., докладвано от съдията Димитър Гочев.
Делото е образувано на 6 юли 2000 г. по ис-
кане на 53 народни представители от ХХХVIII
Народно събрание за установяване на противо-
конституционност на чл. 10, ал. 7 от Закона за
собствеността и ползването на земеделските
земи (ЗСПЗЗ) в редакцията му след Закона за
изменение и допълнение на Закона за собстве-
ността и ползването на земеделските земи
(ЗИДЗСПЗЗ—ДВ, бр. 98 от 1997 г.) и чл. 10,
ал. 13, приет със същия закон.
В искането са развити аргументи за проти-
воконституционност на атакуваните текстове
на основание чл. 4, ал. 1, чл. 6, ал. 2 и чл. 17,
ал. 1 и 3 от Конституцията.
Поддържа се, че с разпоредбата на чл. 10,
ал. 7 ЗСПЗЗ се отнема собствеността върху за-
купени регулирани парцели,когато те не са зас-
троени или застрояването им не е започнало
към определена дата, в нарушение на чл. 17, ал. 3
от Конституцията. Противоречие и с първата али-
нея на чл. 17 се вижда от искателите, тъй като
текстът задължава законодателя да защитава
правото на собственост (а не да го накърнява).
Твърди се, че атакуваният текст нарушава
основния правен принцип на законността (чл. 4,
ал. 1 от Конституцията). С него на практика се
приемало, че недействителна правна сделка
може да бъде валидирана чрез застрояване на
имота, а не чрез отстраняване на пороците є.
Противоречието с чл. 6, ал. 2 от Конституци-
ята искателите виждат в това, че атакуваната
разпоредба поставя в неравноправно положение
купувачите на включен в регулацията селскосто-
пански имот, когато са го застроили или започна-
ли строежа, и тези, които не са го застроили.
По отношение противоконституционността
на текста на чл. 10, ал. 13 ЗСПЗЗ искателите
сочат същите аргументи като за ал. 7, а за тази
част от разпоредбата,която постановява,че при-
обретателите на имоти не могат да се позова-
ват на придобивна давност, искателите виждат
противоречие с основни принципи на правото—
института на придобивната давност (чл. 79 и
следващите от Закона за собствеността). В про-
тиворечие с Конституцията е отнемането на
собствеността “с обратна сила” на придобитата
и то по оригинерен начин собственост.
С определение от 14 септември 2000 г. иска-
нето е допуснато за разглеждане по същество.
По делото са конституирани като заинтересу-
вани страни Народното събрание, Министерски-
ят съвет и министърът на земеделието и горите.
Народното събрание с писмо от 21 септември
2000 г. взима становище чрез представяне стано-
вището на Комисията по земеделието, горите и
поземлената реформа. В него се сочи, че както
Конституционният съд се е произнесъл нееднок-
ратно, че в атакувания текст на чл. 10, ал. 7 ЗСПЗЗ
се изхожда от разбирането—собствениците на
земи, внесени в ТКЗС, никога не са загубвали
собствеността си върху тях. Затова всички разпо-
редителни сделки с тях, сключени без тяхната
воля, не са могли да породят вещни права в полза
на някого. Що се отнася до това, че атакуваният
текст изключва от възстановяване упражняване-
то на правото на собственост в лицето на собст-
вениците—вносители на земята, тогава, когато
след като тези земи са влезли в регулация, са били
застроени законосъобразно, за разлика от случа-
ите, когато не са били застроени или застроява-
нето не е било започнало към определена дата,
това законодателно решение не е противоконс-
титуционно. Спазен бил принципът да не се рес-
титуира земя, която е застроена.
По отношение чл. 10, ал. 13 Народното съб-
рание намира, че незачитането на изтеклия срок
на придобивната давност е съобразено с обсто-
ятелството, че по време, когато земите са били
в ТКЗС или други сродни организации, собстве-
ниците им са били лишени от възможността да
упражняват правата си.
Становището на министъра на земеделието и
горите, както и това на Министерския съвет също
са в смисъл, че атакуваните разпоредби не са
противоконституционни и съдържат аналогични
на тези на Народното събрание аргументи.
Конституционният съд прецени съображе-
нията на искателите—народни представители,
както и изложените от заинтересуваните стра-
ни и за да се произнесе, не взе предвид следното:
I. Относно конституционосъобразността на
чл. 10, ал. 7 ЗСПЗЗ съдът се е произнасял вече
с три решения: Решение № 12 от 8 юли 1993 г.
по к.д. № 12 от 1993 г., Решение № 8 от 19 юни
1995 г. по к.д. № 12 от 1995 г. и Решение № 20 от
7 ноември 1996 г. по к.д. № 21 от 1996 г.
Предмет на тези решения са редакциите на
текста, респективно от 4 юни 1993 г., от 6 май
1995 г. и от 17 септември 1996 г., които в различ-
ните си варианти възстановяват по принцип пра-
вата на собственици на земеделски земи,които са
били притежавани от тях преди образуването на
трудовокооперативни земеделски стопанства и
държавни земеделски стопанства и които са били
включени в строителните граници на населените
места, но изключват възстановяването на права-
та за определени случаи, различно формулирани
в съответните редакции.
В редакцията на текста, предмет на настоя-
щото дело, възстановяването на правата на соб-
ствениците на тези земи се изключва в два слу-
чая—когато върху тях са построени сгради при
спазване на всички нормативни изисквания и
когато е отстъпено право на строеж и законно
разрешеният строеж е започнал преди 1 март
1991 г. В тези случаи правата на собствениците
на тези земи не се възстановяват.
Конституционният съд в посочените по-горе
три решения е възприел принципа, който е за-
легнал още в Решение № 6 от 5 юли 1992 г. по