Държавен вестник, бр. 102, 2004 г., стр. 34

С Т Р .  34
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  102
б) 10 процента от брутната сума на дивиден-
тите във всички останали случаи.
Тази алинея  не засяга данъчното облагане
на дружеството по отношение на печалбите, от
които се изплащат дивидентите.
3. Терминът “дивиденти”, употребен в този
член, означава доходи от акции или други пра-
ва, даващи право на участие в печалбите, с из-
ключение на вземания за дълг, както и доходи
от други права, които са подчинени на същия 
данъчен режим като доходи от акции, в съот-
ветствие със законодателството на държавата,
на която дружеството, извършващо разпреде-
лението, е местно лице.
4. Разпоредбите на ал. 1 и 2 не се прилагат,
ако притежателят на дивидентите, който е мес-
тно лице на едната договаряща държава, извър-
шва стопанска дейност в другата договаряща
държава, на която е местно лице дружеството,
изплащащо дивидентите, чрез място на стопанс-
ка дейност, разположено там, или упражнява в
тази друга държава независими лични услуги
чрез определена база, разположена там, и учас-
тието, във връзка с което се изплащат дивиден-
тите, е действително свързано с това място на
стопанска дейност или определена база. В този
случай се прилагат съответно разпоредбите на
чл. 7 или 14 съобразно случая.
5. Когато дружество, което е местно лице
на едната договаряща държава, получава пе-
чалби или доходи от другата договаряща дър-
жава, тази друга държава не може да налага
никакъв данък върху дивидентите, платени от
дружеството, освен доколкото тези дивиденти
са платени на местно лице на тази друга дър-
жава или доколкото участието, във връзка с
което са платени дивидентите, е действително
свързано с място на стопанска дейност или
определена база, намиращи се в тази друга
държава, нито да облага неразпределените
печалби на дружеството с данък върху нераз-
пределените печалби, дори ако изплатените
дивиденти или неразпределените печалби се
състоят изцяло или частично от печалби или
доходи, произхождащи в тази друга държава.
Член 11
Лихви
1. Лихвите, възниквали в едната договаряща
държава и платени на местно лице на другата
договаряща държава, могат да се облагат с да-
нък в тази друга държава.
2. Въпреки това тези лихви могат да се обла-
гат с данък и в договарящата държава, в която
възникват, и съобразно законодателството на
тази държава, но когато притежателят на лих-
вите е местно лице на другата договаряща дър-
жава, така наложеният данък няма да надви-
шава 5 процента от брутната сума на лихвите.
3. Независимо от разпоредбите на ал. 2 лих-
вите, възникнали в едната договаряща държа-
ва, които са получени и притежавани от прави-
телството на другата договаряща държава,
включително негов орган на местна власт, Цен-
тралната банка или финансова институция, из-
цяло притежавана от това правителство, или
лихви, получени по заеми, гарантирани от това
правителство, се освобождават от данък в пър-
вата посочена държава.
4. Терминът “лихви”, използван в този член,
означава доход от вземания за дълг от всяка-
къв вид, независимо от това, дали са обезпече-
ни или не с ипотека и носещи или не правото
на участие в печалбите на длъжника, и по-спе-
циално доходи от държавни ценни книжа и до-
ходи от бонове и облигации, включително от
премии и бонуси, свързани с такива ценни кни-
жа, бонове или облигации. Терминът “лихви”
не включва доход, който се счита за дивидент
по смисъла на чл. 10. Санкции за закъснели
плащания не се считат за лихви за целите на
този член.
5. Разпоредбите на ал. 1, 2 и 3 не се прилагат,
ако притежателят на лихвите, който е местно
лице на едната договаряща държава, извършва
стопанска дейност в другата договаряща дър-
жава, от която произхождат лихвите, посредст-
вом място на стопанска дейност, намиращо се
там, или извършва в тази друга договаряща дър-
жава независими лични услуги чрез определе-
на база, разположена там, и вземането за дълг,
във връзка с което се плащат лихвите, е дейст-
вително свързано с такова място на стопанска
дейност или определена база. В такъв случай се
прилагат съответно разпоредбите на чл. 7 или
14 съобразно случая.
6. Лихвите се считат за възникнали в едната
договаряща държава, когато платецът е местно
лице на тази държава. Когато обаче платецът
на лихвите, независимо дали е местно лице на
едната договаряща държава или не, притежава
в една от договарящите държави място на сто-
панска или определена база, във връзка с които
е възникнал дългът, който поражда плащането
на лихвите, и тези лихви са за сметка на такова
място на стопанска дейност или определена
база, ще се счита, че тези лихви произхождат от
държавата, в която се намира мястото на сто-
панска дейност или определената база.
7. Когато поради особените взаимоотноше-
ния  между платеца и притежателя на лихвите
или между тях двамата и някое друго лице су-
мата на лихвите, като се има предвид задълже-
нието, за което се изплащат, надвишава сума-
та, която би била договорена между платеца и
притежателя при липсата на такива взаимоот-
ношения, разпоредбите на този член се прила-
гат само по отношение на последната сума. В
такъв случай надвишаващата сума се облага съ-
образно законодателството на всяка договаря-
ща държава, като съответно се имат предвид
останалите разпоредби на тази спогодба.