Държавен вестник, бр. 66, 2003 г., стр. 15

Б Р О Й  66
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  15
Наред с това според вносителите на искане-
то някои от оспорените разпоредби не съответ-
стват и на общопризнати норми на междуна-
родното право и на норми на международни
договори, по които Република България е стра-
на. В искането се поддържа, че разпоредбата на
§ 23 ЗИДЗМДТ противоречи на:
—чл. 25 от Всеобщата декларация за права-
та на човека;
—принцип 2 от Декларацията на Общото
събрание на ООН за правата на детето;
—чл. 3 и чл. 18, ал. 2 от Конвенцията за пра-
вата на детето (ДВ, бр. 55 от 1991 г.);
—чл. 10, т. Е от Декларацията на Общото
събрание на ООН за социалния прогрес и раз-
витие;
—чл. 17, т. 1, буква А от Европейската соци-
ална харта (ДВ, бр. 43 от 2001 г.);
разпоредбата на § 24, т. 2 ЗИДЗМДТ проти-
воречи на:
—принцип 7, ал. 3 от Декларацията за пра-
вата на детето;
—чл. 31, ал. 1 от Конвенцията за правата на
детето; и
разпоредбата на § 27 ЗИДЗМДТ противо-
речи на:
—чл. 9 и чл. 11, ал. 1 от Международния пакт
за икономически, социални и културни права
(ДВ, бр. 43 от 1976 г.).
С определение от 8 май 2003 г. съдът е до-
пуснал за разглеждане по същество искането
за установяване на противоконституционност
на § 1 в частта му относно чл. 8, ал. 1, т. 1, § 23,
§ 24, т. 2 и § 27 от Закона за изменение и до-
пълнение на Закона за местните данъци и
такси (ЗИДЗМДТ) (ДВ, бр. 119 от 2002 г.),
както и за установяване на несъответствие на
§ 23, § 24, т. 2 и § 27 от същия закон с общоп-
ризнати норми на международното право и с
международни договори, по които България
е страна.
Съдът е конституирал като заинтересувани
страни Народното събрание, президента, Ми-
нистерския съвет, министъра на труда и соци-
алната политика, министъра на финансите,
Държавната агенция за закрила на детето и
Националното сдружение на общините.
Всички заинтересувани страни, с изключе-
ние на президента, са представили писмени
становища по делото.
Конституционният съд на Република Бълга-
рия, след като обсъди всички установени факти
и обстоятелства по делото, за да се произнесе,
взе предвид следното:
По допустимостта на искането
В становището на Министерския съвет се
поставя отново въпросът за допустимостта на
искането. Поддържа се, че отменителните раз-
поредби на § 23, § 24, т. 2 и § 27 ЗИДЗМДТ не
подлежат на конституционен контрол, тъй
като по същество той би се свел до контрол не
на действаща, а “на липсваща законова норма
(отменителната разпоредба няма същинска
диспозиция на правна норма)”. По-нататък в
искането обаче се допуска възможността за
контрол върху такива норми, когато отмяна-
та “засяга или отнема придобити конституци-
онно признати и защитени основни права на
гражданите”...…
Съдът, без да навлиза по същество в повдиг-
натия въпрос, напомня, че социалните права на
гражданите също са “конституционно призна-
ти и защитени”, поради което разглеждането
на поставените в искането въпроси е допусти-
мо и според логиката на цитираното станови-
ще. Поради това не е необходимо преразглеж-
дане на решения с определението от 8 май 2003 г.
въпрос за допустимостта.
По искането за установяване на противо-
конституционност
По § 1 ЗИДЗМДТ относно чл. 8, ал. 1, т. 1
ЗМДТ
Според оспорената разпоредба при опреде-
ляне на размера на таксите общинският съвет
спазва принципа за “възстановяване на пълни-
те разходи на общината по предоставяне на
услугата”.
Вносителите на искането поддържат, че това
изискване противоречи на чл. 60, ал. 1 от Кон-
ституцията, тъй като според тях “и таксите се
заплащат съобразно доходите и имуществото
на гражданите”.
Според всички заинтересувани страни, пред-
ставили становища, искането е неоснователно
и следва да бъде отхвърлено.
В становището на Народното събрание, гла-
сувано в Комисията по бюджет и финанси, се
посочва, че твърдението за противоконститу-
ционност “е несъстоятелно”, тъй като не взе-
ма предвид изричната разпоредба на ал. 3 от
същия член. Според последната “Размерът на
таксата може и да не възстановява пълните
разходи на общината по предоставянето на оп-
ределена услуга, когато общинският съвет
реши, че това се налага за защита на общест-
вения интерес”. В становището се посочва
също, че по силата на чл. 8, ал. 6 ЗМДТ общин-
ският съвет може да освобождава отделни
категории граждани изцяло или частично от
заплащане на отделни видове такси.
Според становището на Министерския съ-
вет “конституционното изискване на чл. 60,
ал. 1 е относимо само към таксите, които имат
характер на данък—при тях не се предоставя
услуга”.
В становищата на министъра на труда и со-
циалната политика и на министъра на финан-
сите наред с аргументи за финансова децентра-
лизация се посочва, че искането е извън “кон-
текста на съдържанието на целия чл. 8”. В този
смисъл е и становището на Държавната аген-
ция за закрила на детето.
В становището на Националното сдруже-
ние на общините в Република България из-
рично се подчертава, че оспорените разпоред-
би са “част от пакет закони, с които се поста-