Държавен вестник, бр. 79, 2000 г., стр. 36

С Т Р .  36
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  79
Чл. 7. Всеки лекар има равни възможности
за медицинска дейност, подготовка и усъвър-
шенстване, наемане на работа и право на прак-
тика без разлика на раса, религия, произход,
пол, възраст или политическа принадлежност.
Чл. 8. Компетентността на лекаря, качест-
вото на медицинското обслужване и грижите за
пациента, както и контролът върху тях трябва
да бъдат поставени в центъра на вниманието на
лекарската дейност.
Чл. 9. Лекарят има свобода за разпростране-
ние на знанията и уменията си вътре и извън
страната, в която живее. Трябва да има и усло-
вия за постигане на най-високо ниво в областта
на медицинското образование, наука и практи-
ка. Той трябва да има свободен достъп до раз-
личните форми на квалификация и усъвършен-
стване, за участие в събрания на национални и
международни медицински асоциации, конгре-
си, симпозиуми и други медицински прояви
независимо от повода и мястото, където те са
организирани.
Чл. 10. Лекарят признава и защитава пра-
вата на своите пациенти така, както са посо-
чени в Декларацията на Световната медицин-
ска асоциация (Лисабон, 1981 г.) и се отнася с
уважение към достойнството на човешката
личност.
Чл. 11. Независимо от своята специалност,
квалификация или ангажименти, лекарят е длъ-
жен да оказва спешна помощ на всеки болен,
чието здраве и живот се намират в непосредст-
вена опасност.
Чл. 12. Лекарят може да откаже лечението и
консултацията, когато е убеден, че между него
и пациента липсва необходимото доверие или
липсват условия за изпълнението на неговите
професионални права и задължения. Това не се
отнася до задълженията му да окаже медицин-
ска помощ при спешни случаи.
Чл. 13. Всеки лекар в ежедневната си дей-
ност се стреми да утвърждава собствения си и
на съсловието авторитет, като дори извън рам-
ките на професионалната си дейност се въз-
държа от постъпки и действия, които биха
уронили честта или достойнството на лекар-
ската професия.
Чл. 14. Лекарите трябва да следят стриктно
използваните начини за информиране на паци-
ентите и населението и да не допускат името,
квалификацията и уменията им да се използват
с рекламна цел.
Чл. 15. Обозначенията, поставени върху та-
белите пред лекарските кабинети, в бланките
на писма, рецептите, в телефонните указате-
ли и други средства, не трябва да имат рекла-
мен характер.
Чл. 16. (1) Разрешените указания, отразени
на табелите на лекарските кабинети, следва да
включват само: име и фамилия, законно придо-
бити титли, призната и упражнявана медицин-
ска специалност; приемни дни и часове на лека-
ря, адрес и телефонен номер.
(2) Разрешените указания върху рецептите,
бланките за писма или в нетърговските указа-
тели включват: име и фамилия, законно придо-
бита титла, научна степен и звания, придобита
и упражнявана медицинска специалност, адрес
и телефон, които улесняват контактите на ле-
каря с неговите пациенти.
Чл. 17. Лекарят не може да си приписва и
огласява компетентност, която не притежава и
не е придобита по законно установения ред.
Чл. 18. Лекарят може да участва в здравни
радио- и телевизионни програми, печатни из-
дания за разпространение на здравни знания,
но е недопустимо те да се използват за преки
внушения на гражданите при избора им на ле-
куващ лекар или здравно заведение.
Чл. 19. При стихийни бедствия, граждански
конфликти и по време на война лекарят по своя
преценка продължава грижите за пациентите.
Чл. 20. Лекарят има право да защитава ин-
тересите и потребностите на пациентите си пред
всички лица и институции, които биха отказа-
ли или ограничили грижата за болни, ранени
или излежаващи наказания лица.
Чл. 21. Лекарят е длъжен непрекъснато да
се усъвършенства, да търси и анализира причи-
ните на заболяванията и да съдейства за тяхна-
та профилактика.
Чл. 22. Лекарят има задължението да пома-
га за обучението на колегите си, да споделя своя
опит с тях и да съдейства за тяхната специали-
зация и усъвършенстване.
Чл. 23. Когато се налагат научни експери-
менти върху животни, лекарят е длъжен да за-
чита международните принципи и закони за
закрила на животните.
Раздел II
Отношения лекар—пациент
Чл. 24. (1) Лекуващият лекар е свободно
избран от пациента или неговите близки ле-
кар, който осигурява цялостния процес на
лечение на болния. Лекуващият лекар води
медицинско досие на пациента и отговаря за
неговото съхранение. В случай че се оттегли,
той е длъжен да осигури непрекъснатост в ле-
чението, като представи цялата необходима
информация на лекаря, който ще го замести.
(2) Лекуващият лекар, ако по изключение
бъде наложен на пациента по силата на закон,
административен акт или други обстоятелства,
трябва да действа съобразно този кодекс.
Чл. 25. Лекарят не може да провежда из-
следвания, които биха навредили на психиката,
достойнството и морала на лицето.
Чл. 26. Лекарят няма право да извършва
лечебно-диагностични процедури без съгласи-
ето на болния или близките му, освен при не-
посредствена заплаха за живота на пациента.
Чл. 27. Необходимо е уважение към интим-
ната сфера на пациента. Недопустимо е лекар
да използва прегледа и лечението за осъщест-
вяване на интимен контакт с пациента.