Държавен вестник, бр. 89, 2007 г., стр. 37

Б Р О Й  89
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  37
г) изследване на фуражи и рибни брашна за нали-
чие и примеси на преработени животински протеи-
ни и ди-, трикалциев фосфат от животински произ-
ход—в диагностичните лаборатории на РВМС—Вар-
на, Бургас и Пазарджик.
II. Вземане, съхранение и транспортиране на
диагностичен материал за лабораторни изследвания
Резултатите от микробиологичните изследвания
зависят преди всичко от това, в кой стадий, как и
какъв материал е взет от болното животно или труп,
как е съхраняван и в какво състояние материалът е
пристигнал в диагностичната лаборатория.
За да се подбере подходящ материал, е необходи-
мо да се вземе под внимание какви микроорганизми
се очаква да се установят и особеностите на предиз-
виканите от тях заразни заболявания.
При септицемични заболявания, като пастьоре-
лоза, червенка, листериоза, лептоспироза—в стадия
на повишена температура се взема кръв за хемокул-
тура, а след смъртта—части от засегнатите парен-
химни органи, кръв от сърцето и т.н. При започнало
загниване на трупа се вземат тъкани от периферия-
та или тръбна кост.
При септицемични заболявания с хроничен ход,
като бруцелоза, туларемия, псевдотуберкулоза—кръв
за хемокултура може да се вземе само в периодите
на температурните подеми. Приживе при този тип
инфекции се вземат метериали и от евентуалните
поражения на кожата, лигавиците, различните изте-
чения, абортирани плодове и т.н. Кръв за сероло-
гично изследване при болестите от тази група се взема
след втората седмица от заболяването. От трупове-
те на умрелите животни се вземат материали от пре-
дилекционните места и от съответно променените
органи и тъкани със специфичните за всяка отделна
болест инфекциозни изменения (грануломи, некро-
зи, възпалителни ексудати и др.).
При групата на микроорганизмите, които пре-
дизвикват предимно локални инфекции—газ-ган-
гренни заболявания, тетанус, актиномикоза, дерма-
томикози, аспергилоза, материали се вземат от мес-
тата с най-характерните поражения и изменения.
Течните или полутечните материали (кръв,
жлъчка, слуз, изтечения, възпалителни ексудати,
мляко и др.) се вземат в стерилни стъкла или епру-
ветки. Материалите с по-гъста консистенция (гной,
органни части, мозък, мускулатура и др.) се вземат
в стерилни банки или в широки епруветки, които
след заливане с 50 % глицерин се затварят добре с
гумени запушалки. Желателно е труповете на мал-
ки животни (птици, зайци, абортирани плодове) да
се изпращат цели, добре опаковани в непропуска-
щи течности опаковки.
За да се предотврати загниването на материала,
пробата от трупа се взема възможно най-скоро след
смъртта и се изпраща в най-кратък срок в лаборато-
рията чрез куриер.
Проби за лабораторно изследване за гнилцови
заболявания—парче от пчелна пита от участък с най-
типични промени в запечатаното пило. Големина на
парчето—не по-малко от 8/10 сm, като съдържа за-
печатано и незапечатано пило. Опакова се в влаго-
пропусклива опаковка (не в найлонова), като се из-
праща в лабораторията с писмо по образец.
Проби за нозематоза—при клинични прегледи
на майкопроизводни стопанства се вземат възмож-
но по-стари, черни пчели с подути коремчета и др.
признаци на заболяване (агонизиращи, трудно под-
вижни). Най-сигурно е да се вземат пчели от т.нар.
подмор на дъното на кошера, като най-добре да се
вземат в началото на февруари, когато дъната не са
почистени от пчеларя или пчелите. Една проба трябва
да съдържа не по-малко от 20—30 пчели, които се
поставят в хигроскопична опаковка и се изпращат
със съпроводително писмо по образец.
За поставянето на точна диагноза е необходи-
мо: доказването на етиологичния агент във взетия
материал и доказването на имунен отговор от стра-
на на инфектирания организъм. Основно диагнос-
тично значение при серологичните изследвания
има установяването на значително увеличаване
титъра на антителата по време на развитието на
заболяването (сероконверсия) и наблюдаваните
болестни симптоми. За тази цел от болното жи-
вотно се вземат два кръвни серума—първият се
взема в началото на болестта, а вторият—в пери-
ода на реконвалесценция. Четирикратното увели-
чаване на титъра на антителата във втория серум
в сравнение с първия е показателно, че изолирани-
ят причинител е и етиологичен фактор на забо-
ляването.
За лабораторни изследвания е подходящ:
1. Материал, от който може да се изолира причи-
нителят.
2. Двукратни кръвни серуми—първи серум заед-
но с материала за изолиране на причинителя и вто-
ри серум се взема 2—3 седмици по-късно от опреде-
лен брой животни в стадото.
3. Материали за допълнителни (немикробиоло-
гични) изследвания.
Материалите, предназначени за микробиологич-
ни изследвания, се пренасят в хладилни чанти или
термуси с лед. Кръвта за серологични изследвания
при транспортиране се съхранява при температура
от 4 до 8 °С. При по-ниска температура от 4 °С кръвта
хемолизира, което значително затруднява или пра-
ви невъзможно извършването на серологични реак-
ции (по-добре е да се изпраща не кръвна проба, а
серумът отделен от нея).
При вземане на материал за хистологично из-
следване се спазват следните изисквания:
1. Материалът се взема непосредствено след
смъртта или убиването на животното.
2. Късчетата материал да не бъдат със страни,
по-големи от 2 cm, и с дебелина не повече от 5—
6 mm. За целта първо се отрязва една лента и от нея
се оформят късчета. Това се извършва с остър нож,
без излишно да се смачква материалът.
3. Да се имат предвид анатомичните особености
на всеки орган. От кухи органи (черво, матка, кръ-
воносен съд и др.) материалът се взема от цялата
дебелина на стената.
4. При наличие на изменение в органа късчетата
се вземат на границата между нормалната и измене-
ната тъкан.
5. Материалите за хистологично изследване ви-
наги се изпращат във фиксирано състояние.
За текущата патохистологична диагностична
работа най-подходящ фиксатор е 10 % буфериран
формалинов разтвор.
При вземането на материали за патохистологич-
но изследване да се избягват следните грешки:
1. Поставянето на големи тъканни късове в го-
лям съд с малко количество фиксатор.
2. Поставянето на големи тъканни късове в ма-
лък съд, които след фиксация не могат да се извадят.