Държавен вестник, бр. 47, 2016 г., стр. 7

БРОЙ  47	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  7  
на банката. Както се сочи в Решение № 4 от 
2014 г. по к.д. № 12 от 2013 г., съдилищата 
са задължени да осигуряват равенството и 
състезателността на участниците в съдебния 
процес, като прилагат точно процесуалните 
закони в приетия от законодателя вид. 
Банковата несъстоятелност е особен вид 
несъстоятелност, уредена със специален закон. 
Тя, както и несъстоятелността, уредена в ТЗ, 
представлява производство на универсал­
но принудително изпълнение, позволяващо 
пропорционалното удовлетворяване на кре­
диторите от цялото имущество на длъжника. 
Разликата в целите на двете производства 
обуславя разликата в законовата им уредба. 
Съгласно чл. 607 ТЗ с производството по 
несъстоятелност се цели справедливото удов­
летворяване на кредиторите и възможното 
оздравяване на предприятието на длъжника 
при зачитане правата на кредиторите, длъж­
ника и работниците на длъжника. Произ­
водството за банкова несъстоятелност цели 
справедливо удовлетворяване в най-кратък 
срок на вложителите и другите кредитори 
на банката, като се взема предвид и общест­
веният интерес, свързан със стабилността и 
доверието в банковата система (чл. 2 ЗБН). В 
производството за банкова несъстоятелност не 
е предвидена възможност за оздравяване на 
банката с отнет лиценз. Освен това въпросът 
за неплатежоспособността на банката не се 
решава в това производство, а в производ­
ството по обжалване на решението на БНБ 
за отнемане на лиценза пред ВАС – чл. 151 
ЗКИ. Съдът по несъстоятелността проверява 
само изрядността на искането на Централната 
банка (чл. 9, ал. 2 и 3 ЗБН) и наличието на 
влязъл в сила акт на БНБ за отнемане на 
лиценза на банката (чл. 11, ал. 5 ЗБН) и при 
наличието на тези предпоставки, във всички 
случаи, обявява банката в несъстоятелност, 
постановявайки решението по чл. 13 ЗБН. 
Единственият въпрос, по който съдът има 
право на самостоятелна преценка, е въпросът 
за началната дата на неплатежоспособността 
на банката. Датата на неплатежоспособността 
е релевантна към правата и интересите на 
кредиторите на банката във връзка с разпо­
редбите за относителната недействителност 
по чл. 59, ал. 5, т. 1 ЗБН и отменителните 
искове по чл. 60 ЗБН.
При тези ограничени правомощия на реша­
ващия съд очевидно е, че и правата на учас­
тниците в процеса ще са твърде ограничени 
и ще се отличават от правата на участниците 
в исковия процес. Затова и разпоредбите на 
чл. 46, ал. 3 и чл. 47, ал. 1 ЗБН предвиждат 
субсидиарно прилагане на ГПК, доколко­
то в ЗБН не са предвидени други правила. 
Следователно при определяне на правата на 
встъпилите в процеса акционери, притежава­
щи над 5 на сто от капитала на банката, не 
следва да се изхожда от разпоредбите на ГПК 
за третите лица в процеса, а от разпоредбите 
на специалния закон и на тази основа следва 
да се преценява дали е налице неравенство на 
участниците в процеса по несъстоятелност. В 
случая не е налице неравно третиране на встъ­
пилите в съдебния процес акционери, защото 
за тях липсва правен интерес от обжалването, 
още повече че законът не предвижда право 
на жалба на наистина заинтересованите от 
датата на неплатежоспособност лица – кре­
диторите на банката, в това число и Фонда, 
който е страна в процеса. Налага се крайното 
заключение, че лишаването на участващите в 
производството по банкова несъстоятелност 
акционери с повече от 5 на сто от капитала 
на банката от възможността да обжалват 
решенията на съда по чл. 13, ал. 1 и чл. 14 
ЗБН съгласно оспорената разпоредба на чл. 16, 
ал. 1, изр. 3 ЗБН не противоречи на Консти­
туцията, защото подлежащите на въззивно 
и касационно обжалване съдебни актове не 
засягат техните права и законни интереси. 
С оглед изложеното Конституционният съд 
намира, че разпоредбата на чл. 16, ал. 1, изр. 3 
ЗБН не нарушава равенството на страните в 
процеса, нито правото им на защита, поради 
което искането за обявяване противоконсти­
туционността и на тази разпоредба следва да 
бъде отхвърлено.
По изложените съображения и на осно­
вание чл. 149, ал. 1, т. 2 от Конституцията 
Конституционният съд
Р Е Ш И :
Отхвърля искането на тричленен състав 
на Върховния касационен съд, Търговска 
колегия, за установяване на противоконсти­
туционност на разпоредбите на чл. 11, ал. 3 
и чл. 16, ал. 1, изр. 3 от Закона за банковата 
несъстоятелност (обн., ДВ, бр. 92 от 2002 г.; 
посл. изм., бр. 33 от 2016 г.).
Решението е подписано с особено мнение 
по т. 2 от съдиите Константин Пенчев, Георги 
Ангелов и Таня Райковска.
Председател:
Борис Велчев
ОСОБЕНИ МНЕНИЯ
по конституционно дело № 1 от 2016 г.
На конституционните съдии Константин 
Пенчев и Георги Ангелов
Становището ни е, че разпоредбата на 
чл. 16, ал. 1, изр. 3 ЗБН трябва да се обяви 
за противоконституционна по следните съо­
бражения: 
С преходните и заключителните разпоредби 
(§ 15, т. 5, буква „б“) от Закона за кредитните 
институции (ДВ, бр. 59 от 21.07.2006 г.) в ЗБН 
се създава нова алинея 4 на чл. 11, съгласно 
която акционерите, притежаващи над 5 на сто 
от капитала на банката, чиято несъстоятелност