Държавен вестник, бр. 18, 2007 г., стр. 9

Б Р О Й  18
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  9
мерки и санкции, част от които са задължителни,
защото по разпореждане на закона е наложител-
но да се приложат и незадължителни, приложи-
ми по дискреция на съда. Последните включват
наказания, т. е. прилагане на държавна принуда
независимо от волята на осъдения, с която се за-
сяга правната му сфера—правата му на свобода и
собственост, с които трябва да се съпоставят от-
менените наказания, за да се прецени при замяна-
та им от съда дали няма да се приложи по-тежко
по вид и размер от наложеното с влязла в сила
присъда, но неизтърпяно наказание. Установява-
нето на частична противоконституционност е
допустимо в контекста на прилагането на проба-
цията като замяна на наложени, но отменени
наказания, а не като първично определяне на
наказания, при което поотделно за всяка от неза-
дължителните пробационни мерки ще се съобра-
зи съответствието є с тежестта на наложените
наказания.
Замяната не би могла да се извърши само на
базата на индивидуализацията на наказанието по
дискреция на съда, а и чрез диференцията на пред-
видените мерки, която следва да бъде резултат на
законодателна уредба, каквато липсва. В случая
Конституционният съд не би навлязъл в сферата
на правомощията на Народното събрание, като се
превърне в позитивен законодател, защото при
констатация, че част от предвидените пробацион-
ни мерки биха били по-тежки по вид и размер от
отменените наказания, би обявил за противокон-
ституционно тяхното прилагане от съдилищата,
щом като законодателното разрешение не е съоб-
разило изискването за диференциация на наказа-
нията, а е допуснало прилагането на цялата им съв-
купност от включените в пробацията. Тази проти-
воконституционност се извежда от противоречие-
то на част от пробационните мерки, приложими
при замяната с чл. 4, ал. 1 от Конституцията, кой-
то изисква правна сигурност и стабилност относно
правоотношенията, които са били предмет на на-
казателното производство, като необходим еле-
мент на правовата държава. Този резултат може
да се постигне чрез предвидимост на наказателно-
то законодателство, а това означава, че ако проба-
цията предвижда налагане на наказания, по-теж-
ки по вид и размер от отменените, замяната с тях
ще противоречи на принципа на правовата държа-
ва. Ако задължителните пробационни мерки—за-
дължителна регистрация по настоящ адрес и за-
дължителни срещи с пробационния служител, ко-
ито имат повече характер на мерки за въздейст-
вие, а не на наказания, безспорно са по-леки по
тежест от отменените наказания—“задължител-
но заселване”, “лишаване от право да се живее в
определено населено място” и “поправителен
труд”, то част от незадължителните пробационни
мерки се явяват по-тежки по вид и размер от пред-
видените в предходната уредба. Като се изхожда
от градацията им по тежест в чл. 37 НК наказани-
ята “поправителен труд” и “безвъзмезден труд в
полза на обществото” са по-тежки по вид и размер
от отменените наказания “задължително заселва-
не” и “лишаване от право на местоживеене в опре-
делено населено място”, като второто от тях не е
само по-тежко, но изобщо не е съществувало в на-
казателната система при налагане на подлежащи-
те на замяна наказания. То се явява по-тежко и от
наказанието “поправителен труд” по предходната
уредба, защото при него не се предвижда поради
безвъзмездния му характер никакво заплащане на
труда на осъдения и това наказание според
МПГПП—чл. 8, т. 3, и ЕКПЧ—чл. 4, т. 3, се свър-
зва само с налагане на наказанието “лишаване от
свобода”—при ефективното му изтърпяване или
по време на условното предсрочно освобождава-
не на част от него. Наказанието “поправителен
труд” като пробационна мярка е по тежко по раз-
мер от отмененото наказание “поправителен труд”
до изменението на чл. 43, ал. 1 НК (ДВ, бр. 92 от
27.IХ.2002 г.), когато бе въведена пробацията и
неговият размер от 1 година бе увеличен на 2 го-
дини, а такъв е и размерът на аналогичната про-
бационна мярка, въведена след отмяната на поп-
равителния труд като самостоятелно наказание—
чл. 43, ал. 3, т. 2 НК (ДВ, бр. 103 от 2004 г.). При
това положение пробационната мярка “безвъзмез-
ден труд в полза на обществото” изобщо не тряб-
ва да се прилага при замяната на отменените на-
казания, а “поправителният труд” е неприложим
при такава замяна на наложени наказания за де-
яния, извършени до 1.Х.2002 г., когато влиза в сила
изменението на НК, с което се увеличава разме-
рът на това наказание от 1 година на 2 години. По
този начин ще се реализира необходимата дифе-
ренциация на наказанията при замяната, като се
гарантира избягване на опасността за влошаване
положението на осъдените при нейното прилага-
не от съдилищата, резултат, който не може да се
постигне само по пътя на индивидуализацията на
наказанието по дискреция на съда. Поради това
по отношение на замяната с посочените две про-
бационни мерки, предвидени с чл. 42а, ал. 2, т. 5
и т. 6 НК, към които препраща § 54 ЗИДЗИН,
следва да се установи противоконституционност
поради противоречие с чл. 4, ал. 1 от Конститу-
цията и несъответствие с чл. 15, ал. 1, изр. 2
МПГПП и чл. 7, ал. 1, изр. 2 ЕКПЧ, като в оста-
налата част искането по чл. 149, ал. 1, т. 2 и 4 от
Конституцията на Общото събрание на наказа-
телната колегия на Върховния касационен съд
се отхвърли.
IV. По изложените факти и съображения и на
основание чл. 149, ал. 1, т. 2 и 4 от Конституцията
на Република България Конституционният съд
Р Е Ш И :
Отхвърля искането на Общото събрание на
наказателната колегия на Върховния касацио-
нен съд за установяване противоконституцион-
ност на § 54 от преходните и заключителните
разпоредби на Закона за изменение и допълне-
ние на Закона за изпълнение на наказанията
(обн., ДВ, бр. 103 от 2004 г.; изм., бр. 86 от 2005 г.),
както и за установяване на несъответствието му
с Конвенцията за защита правата на човека и
основните свободи и с Международния пакт за
граждански и политически права.
Председател: Румен Янков
2616