Държавен вестник, бр. 83, 2004 г., стр. 36

С Т Р .  36
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  83
а) границите на изменение на състава на отдел-
ните отпадъци;
б) границите на изменение на свойствата на
отпадъците;
в) когато това се изисква—способността за
излужване на отпадъците, определенa посредст-
вом изпитване чрез партидно излужване, изпит-
ване за просмукване и/или изпитване в зависи-
мост от pH;
г) ключовите параметри, които трябва да се
изследват редовно.
Когато отпадъците са образувани от един и същ
процес в различни инсталации, притежателят на
отпадъците предоставя информация за границите
на изменение на състава. В тази връзка трябва да
бъдат направени достатъчен брой измервания, за
да се определят границите на изменение на свойс-
твата, характеризиращи отпадъците. Тогава може
да се счита, че отпадъците са с определени свойства
и впоследствие трябва да са обект само на изпитва-
не за определяне на съответствието, освен ако не са
настъпили значителни промени в процеса на обра-
зуване на отпадъците или в състава и свойствата на
използваните суровини и материали.
Когато за отпадъци, образувани от един процес
в една и съща инсталация, резултатите от измер-
ванията показват незначителни промени в свойс-
твата на отпадъците в сравнение с граничните
стойности, се счита, че отпадъците са с определе-
ни свойства и впоследствие трябва да са обект само
на изпитване за определяне на съответствието,
освен ако не са настъпили значителни изменения
в процеса, от който се образуват отпадъците, или
в състава и свойствата на използваните суровини
и материали.
Когато свойствата на отпадъците варират в
значителни граници, основните им характеристи-
ки се определят индивидуално и тези отпадъци се
отнасят към т. 1.1.3.2.2. Това са случаите на отпа-
дъци от съоръжения за временно съхраняване, при
смесване на отпадъци от претоварни станции или
от смесени отпадъчни потоци, доставяни от лица-
та, събиращи отпадъци.
1.1.3.2.2. Отпадъци, които не се образуват
редовно
Това са отпадъците, които не се образуват ре-
довно от един и същ процес в една и съща инстала-
ция и не са част от отпадъчните потоци с опреде-
лени характеристики.
При отпадъците по т. 1.1.3.2.2 се извършва ос-
новно охарактеризиране на всяка партида отпа-
дъци, което трябва да включва съществените изис-
квания, посочени в т. 1.1.2. В случаите, когато се
извършва основно охарактеризиране на всяка пар-
тида, не се провежда изпитване за съответствие.
1.1.4. Случаи, при които не се изисква изпитване:
1.1.4.1. Изпитване за основно охарактеризира-
не не се извършва, когато:
а) отпадъците са в списъка на отпадъците, за
които не се изисква изпитване по раздел 2;
б) цялата необходима информация за основно-
то охарактеризиране е известна и надлежно обос-
нована до степен, напълно удовлетворяваща ком-
петентния орган, издал разрешението за извърш-
ване на дейности с отпадъци или комплексното
разрешително;
в) отпадъците са от определени видове, за кои-
то изпитването е практически неприложимо или
за които няма подходящи процедури за изпитване
и критерии за приемане.
1.1.4.2. Практическата неприложимост на из-
питването или липсата на подходяща процедура за
изпитване и критерии за приемане на отпадъците
трябва да бъде обоснована и документирана, вкл.
причините, поради които се счита, че отпадъците
могат да бъдат приети на този клас депо.
1.2. Установяване на съответствието:
1.2.1. За приемане на отпадъците на съответ-
ния клас депо освен основното охарактеризира-
не съгласно т. 1.1 е необходимо и последващо ус-
тановяване на съответствието на резултатите от
изпитването с резултатите, получени при основ-
ното охарактеризиране на отпадъка, и със съот-
ветните критерии за приемане, регламентирани
в раздел 2.
1.2.2. Изпитването за установяване на съответ-
ствието се извършва периодично за проверяване
на отпадъчни потоци, които се образуват редовно
от един и същ процес.
1.2.3. Параметрите за установяване на съответ-
ствието се определят на основата на информация-
та от основното охарактеризиране. Чрез изпитва-
не се проверяват само ключовите параметри, оп-
ределени от основното охарактеризиране. Провер-
ката установява съответствието на получените
резултати от изпитването на ключовите парамет-
ри с граничните стойности.
1.2.4. Изпитването за установяване на съответ-
ствието включва едно или повече от изпитвания-
та, използвани при основното охарактеризиране.
За даден отпадък тези изпитвания включват най-
малко изпитване чрез партидно излужване. За тази
цел се използват методите, посочени в раздел 3.
1.2.5. За отпадъците, посочени т. 1.1.4, букви “а”
и “в”, за които не се изисква изпитване за основно
охарактеризиране, съответно не се изисква и про-
веждане на изпитване за определяне на съответс-
твието. В тези случаи се извършва документална
проверка на съответствието с информацията от
основното охарактеризиране.
1.2.6. Изпитването за установяване на съответ-
ствието се извършва най-малко веднъж годишно,
като операторът е задължен във всеки отделен
случай да гарантира, че изпитването е проведено
съгласно обхвата и честотата, установени при ос-
новното охарактеризиране.
1.2.7. Протоколите с резултатите от изпитва-
нето се съхраняват за срока по чл. 44, ал. 1 от
наредбата.
1.3. Проверка на място.
1.3.1. Всички доставки на отпадъци в депото се
проверяват визуално преди и след разтоварването,
като се проверява и документацията, изискваща
се с наредбата по чл. 27, ал. 1 ЗУО.
1.3.2. За отпадъци, които се депонират на депо,
експлоатирано от причинителя на отпадъците,
визуалната проверка може да се извършва на мяс-
тото на изпращане.
1.3.3. На депото се приемат отпадъци, които са
същите като отпадъците, които са били предмет
на основното охарактеризиране и на изпитването
за установяване на съответствието, и които са