Държавен вестник, бр. 97, 2009 г., стр. 23

БРОЙ  97	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  23  
3.2.4.3.  Плътността на дефлаграция (Ddef), 
необходима за постигане на запалване по време 
на изпитването, се изчислява по следния начин:
3.3. Изпитване за запалимост на аерозолна пяна
3.3.1. Въведение
3.3.1.1. С този метод за изпитване се определя 
запалимостта на аерозолен спрей във вид на пяна, 
мус, гел или паста. От аерозолен флакон с пяна, 
мус, гел или паста се пръска (приблизително 5 g) 
върху часовниково стъкло. В долната част на 
часовниковото стъкло се позиционира източник 
на запалване (свещ, восъчен фитил, кибритена 
клечка или запалка) и се наблюдава дали ще 
настъпи запалване и устойчиво горене на пяната, 
муса, гела или пастата. Запалването се дефинира 
като стабилен пламък, поддържан най-малко 2 s 
и висок минимум 4 cm.
3.3.2. Уреди и материали
3.3.2.1. Необходими са следните уреди:
 – градуирана скала, стойка и фиксатор, с 
градуировка в cm;
 – огнеупорно часовниково стъкло с диаметър 
приблизително150 mm;
 – хронометър (секундомер) с точност ± 0,2 s;
 – свещ, восъчен фитил, кибритена клечка 
или запалка;
 – калибрирани лабораторни везни с точност 
± 0,1 g;
 – ваничка с вода с поддържане на температура 
20 °C с точност ± 1 °C;
 – термометър с точност ± 1 °C;
 – влагомер с точност ± 5 %;
 – манометър с точност ± 0,1 bar.
3.3.2.2. Часовниковото стъкло се поставя върху 
огнеустойчива повърхност в среда без течение, 
която може да се вентилира след всяко изпит­
ване. Градуираната скала се поставя точно зад 
часовниковото стъкло и се държи във вертикално 
положение чрез опора и фиксатор.
3.3.2.3. Скалата се позиционира по такъв начин, 
че началото є да е в хоризонталната равнина, в 
която е основата на часовниковото стъкло.
3.3.3. Процедура
3.3.3.1. Общи изисквания
3.3.3.1.1. Преди изпитване всеки аерозолен 
флакон се кондиционира и след това се подготвя 
чрез пръскане в продължение на около 1 s с цел 
да се отстрани нехомогенният материал от тръ­
бичката в аерозолния флакон.
3.3.3.1.2. Стриктно се спазват инструкциите за 
употреба, включително това, дали флаконът се 
използва в изправено положение, или обърнат. 
Когато се изисква разклащане, то се извършва 
непосредствено преди изпитването.
3.3.3.1.3. Изпитването се извършва в среда без 
течение, с възможност за вентилация, с контроли­
рана температура 20 °C ± 5 °C и с относителна 
влажност в обхвата 30 – 80 %.
3.3.3.2. Изпитвателна процедура:
а) преди всяко изпитване най-малко 4 пълни 
аерозолни флакона от всеки продукт се кон­
диционират при 20 °C ± 1 °C, като поне 95 % 
от флакона е потопен във водата за най-малко 
30 min (ако флаконът е изцяло потопен, 30 min 
кондициониране са достатъчни);
б) спазват се общите изисквания; записват се 
температура и относителна влажност на околната 
среда;
в) установява се вътрешното налягане при 
20 °C ± 1 °C (за да се отстранят дефектни или 
частично напълнени аерозолни флакони);
г) измерват се скоростта на изпразване или 
дебитът на аерозолния продукт, който ще бъде 
изпитван, така че количеството освободен изпитван 
продукт да може да се измери по-точно;
д) претегля се един аерозолен флакон и се 
записва масата му;
е) на основата на измерената скорост на изпраз­
ване или дебит и при спазване на инструкциите на 
производителя се пръска около 5 g от продукта в 
центъра на чисто часовниково стъкло с цел да се 
получи купчинка с височина не повече от 25 mm;
ж) в рамките на 5 s след края на пръскането 
пламъкът от източника на запалване се допира до 
края на пробата в долната є част и едновременно 
с това се задейства хронометърът (секундомерът); 
ако е необходимо, източникът на запалване се от­
странява от края на пробата след приблизително 2 s, 
за да се види ясно дали е настъпило запалване; ако 
не се наблюдава запалване на пробата, източникът 
на запалване отново се допира до края на пробата;
з) ако се получи запалване, трябва да се от­
бележи следното:
 – максимална височина на пламъка в cm над 
основата на часовниковото стъкло;
 – продължителност на устойчивостта на пла­
мъка в s;
 – подсушаване и претегляне отново на аеро­
золния флакон и изчисляване масата на изпръс­
кания продукт;
и) зоната на провеждане на изпитванията се 
вентилира непосредствено след всяко изпитване;
к) ако не се получи запалване и изпръсканият 
продукт остава във вид на пяна или паста през 
цялото време, стъпки от „д“ до „и“ се повтарят; 
продуктът се оставя да престои 30 s, 1 min, 2 min 
или 4 min, преди да се доближи източникът на 
запалване;
л) стъпки от „д“ до „к“ от изпитвателната про­
цедура се повтарят още два пъти (общо 3 пъти) 
за същия флакон;
м) стъпки от „д“ до „л“ от изпитвателната про­
цедура се повтарят за други два аерозолни флакона 
(общо 3 флакона) от същия продукт.
3.3.4. Метод за оценка на резултатите
3.3.4.1. Съставя се протокол от изпитването, 
съдържащ следната информация:
а) дали продуктът се запалва;
б) максимална височина на пламъка в cm;
в) продължителност на устойчивостта на пла­
мъка в s;
г) маса на изпитания продукт.“
Заключителна разпоредба
§ 19. Постановлението влиза в сила от 29 ап­
рил 2010 г.
Министър-председател: 
Бойко Борисов
Главен секретар на Министерския съвет: 
Росен Желязков
13189