Държавен вестник, бр. 79, 2016 г., стр. 8

СТР.  8	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  79
с дела. Възнаграждение не се присъжда и 
когато, макар и участвал, юрисконсултът е 
пропуснал или по настояване на работодателя 
си (вътрешни взаимоотношения) или наложен 
му обществен или управленски императив не 
е направил искане за присъждане на разноски 
за правна защита. 
Приравняването при определяне на раз­
мера на възнаграждението на страните, 
при което на страната, представлявана от 
юрисконсулт, се присъжда минималното 
адвокатско възнаграждение и различието 
по отношение на доказване на факта на 
плащане на възнаграждението от страни­
те – презумптивно закрепено плащане от 
страната, представлявана от юрисконсулт, 
и задължение за доказване на плащане от 
страната, представлявана от адвокат, не 
води до извод за противоконституционност 
на оспорваните разпоредби, доколкото при­
равняването е резултат от идентичността на 
осъществяваните процесуални функции, а 
различието от разликите в правния статут 
на юрисконсулта, съответно на адвоката. 
Наистина при избор на адвокатска защита 
страната – гражданин, юридическо лице, 
едноличен търговец или административен 
орган, е необходимо да заплати предварително 
възнаграждението независимо от размера, за 
да може при приключване на производството 
да є бъде възстановен този разход. Изисква­
нето на процесуалния закон в тази насока, 
включително свързано и с доказване факта 
на заплатено адвокатско възнаграждение, 
е въведено в интерес не само на страната, 
която при благоприятен изход ще претендира 
разноски, но и в интерес на адвоката, който, 
легитимирайки се в съдебното производство, 
удостоверява и обстоятелството, че вече 
е получил възнаграждение по договора за 
правна защита и съдействие.
При правна защита, осъществена от юрис­
консулт, страната не следва да доказва пряко 
направения разход, което не означава, че та­
къв не е бил направен (отсъства), не може да 
бъде направен или че априори не е адекватен 
на минималното възнаграждение на адвокат 
според скàлата на Наредба № 1 от 2004 г. 
Безспорно е, от една страна, че юрискон­
султите работят по трудово или служебно 
правоотношение. В този смисъл те полу­
чават ежемесечно възнаграждение, като в 
длъжностните им характеристики е вклю­
чено и осъществяване на процесуално пред­
ставителство на страната по съдебни дела. 
Известно е наред с това, че в номиналното 
брутно изражение на работната заплата на 
юрисконсултите отсъства разбивка по от­
делни видове дейности – фиксирана сума 
за ежедневно правно обслужване (договори, 
консултации, становища и т.н.) и фиксирана 
сума за евентуално процесуално представи­
телство по дела. Макар и подобна неопреде­
леност да е налице, фактът, че работодателят 
включва тези различни по вид разходи във 
възнаграждението на юрисконсулта, не може 
да се отрече. За работодателя съществуват 
и задължения по трудовото законодателство 
за повишаване квалификацията на работната 
сила и юрисконсултите в частност, за пре­
доставяне на здравословни условия за труд, 
в т.ч. материално-техническа обезпеченост 
за полагането му и др., които също налагат 
осъществяване на специфични разходи. 
Не може да се отрече и обстоятелство­
то, че и самият механизъм за определяне 
на минималния размер на адвокатските 
възнаграждения по Наредба № 1 от 2004 г. 
на Висшия адвокатски съвет също избягва 
детайлен отговор за използвания подход 
за определянето им, като се основава и на 
размера на правния материален интерес. 
Последният обаче невинаги е водещ и оп­
ределящ. Съществуват дела с огромен иму­
ществен интерес, но които сами по себе си 
не са сложни нито от фактическа, нито от 
правна страна, и обратно – други с незначи­
телен имуществен интерес, но изключител­
но сложни от фактическа и правна страна. 
Затова стойностният критерий невинаги е 
най-убедителен, но при отсъствие на по-до­
бър следва да се възприеме като приемлив 
пред риска за хипотеза, при която да не се 
използва изобщо какъвто и да било.
При тези данни, макар и да са налице 
различия в организацията и осъществява­
нето на юрисконсултската и адвокатската 
дейност, по своята същност юрисконсулт­
ското процесуално представителство пред 
съд е идентично, предвид съдържанието му 
и осъществяването му пред съдебен орган, 
с адвокатското представителство по дела. 
Този извод не изключва, напротив, обусла­
вя използването на сходен критерий при 
разпределянето на разноските на страните 
за адвокатско, съответно юрисконсултско 
процесуално представителство.
Конституционният съд намира, че е до­
пустимо и конституционно оправдано зако­
нодателно отклоняване от възприемането на 
количествено точно определени и изчисляеми 
подходи в полза на решения, основани на сход­
на регламентация, за постигане на приемлив 
обществено оправдан интерес. След като е 
налице идентичност в осъществяваното про­
цесуално представителство, то установеното 
законодателно разрешение за присъждане на 
минималния размер на адвокатското възна­
граждение в полза на страната, представля­
вана от юрисконсулт, съставлява приемлив 
подход в посоченото по-горе направление и 
израз на осъществена законодателна симетрия 
(постигане на баланс) за еднаква по своята 
същност процесуална дейност. 
Спорове за това, как се е достигнало до 
извод за законодателно решение за присъждане 
на минималното възнаграждение, а не на друг