Държавен вестник, бр. 13, 2008 г., стр. 21

Б Р О Й  13
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  21
включително на принципите за измерване на
биологичните функции, оценката на научно
установени факти и анализа на данни;
б) достатъчно разбиране на структурата,
функциите и поведението на здрави и болни хора,
както и връзката между здравето и физическа-
та и социалната среда на човека;
в) адекватни познания по клинични дисцип-
лини и практика, които дават ясна картина за
физическите и психическите болести и тяхната
профилактика, диагноза и лечение, както и за
възпроизводството на човека;
г) клиничен опит в болници под съответно-
то наблюдение.
(2) Обучение, започнало преди 1 януари
1972 г., се признава и когато продължителност-
та по ал. 1 включва 6 месеца практическо обу-
чение, проведено от университет.
Чл. 44. (1) Признават се доказателства за
придобита специалност от лекари, удостоверя-
ващи проведено обучение, в съответствие със
следните изисквания:
1. проведено е теоретично и практическо
обучение в университет, университетска болни-
ца или в одобрено за целта от компетентен орган
друго лечебно или здравно заведение;
2. проведено е в редовна форма и продължи-
телността му съответства на посочената в спи-
съка по чл. 6, ал. 1, т. 5, буква “в”;
3. проведено е под ръководството на компе-
тентен орган и с личното участие на специали-
занта във всички медицински дейности на струк-
турата, в която се осъществява обучението.
(2) За признаване на доказателства за придо-
бита специалност от лекари се изисква притежа-
ване на доказателства за завършено обучение по
медицина, включени в списъка на удостовере-
нията за професионална квалификация за обу-
чение по медицина по чл. 6, ал. 1, т. 5, буква “а”.
Чл. 45. (1) Признават се доказателства за
придобита специалност “обща медицина”, удос-
товеряващи проведено обучение в съответст-
вие със следните изисквания:
1. продължителността му е най-малко две
години—за доказателства за професионална
квалификация, издадени преди 1 януари 2006 г.,
а за доказателства, издадени след тази дата—
три години;
2. проведено е в редовна форма под ръковод-
ството на компетентен орган и с личното учас-
тие на специализанта;
3. практическото обучение е проведено за
период най-малко 6 месеца в акредитирано ле-
чебно заведение за болнична помощ и за най-
малко 6 месеца в акредитирана практика по
обща медицина или в акредитиран център за
първична медицинска помощ.
(2) При признаването на доказателства, из-
дадени на или след 1 януари 2006 г., когато про-
дължителността на обучението по ал. 1, т. 1 е
била две години към 1 януари 2001 г., практи-
ческото обучение в рамките на обучението за
придобиване на висше образование по медици-
на, провеждано в акредитирано лечебно заве-
дение за болнична помощ или като част от ак-
редитирана практика по обща медицина, или в
акредитиран център за първична медицинска
помощ, се зачита за практическо обучение по
ал. 1, но за не повече от една година.
(3) Практическото обучение по ал. 1, т. 3 може
да е проведено за период до 6 месеца и в друго
лечебно или здравно заведение, акредитирано
за обучение по специалности, различни, но свър-
зани със специалността “обща медицина”.
Чл. 46. (1) Доказателствата за професионал-
на квалификация по професията “лекар” сe
признават, ако са посочени в списъка по чл. 6,
ал. 1, т. 5, буква “а”.
(2) Доказателствата за професионална ква-
лификация по професията “лекар-специалист”
се признават, ако са издадени от компетентни-
те органи, посочени в списъка по чл. 6, ал. 1,
т. 5, буква “б”, и съдържат наименованията на
специалностите, използвани в отделните дър-
жави членки, посочени в списъка по чл. 6, ал. 1,
т. 5, буква “в”.
(3) Доказателствата по ал. 2, издадени в
Испания на лекари, завършили обучението си
за придобиване на специалност преди 1 януари
1995 г., се признават и когато не отговарят на
минималните квалификационни изисквания на
този закон, ако са придружени със свидетелст-
во, издадено от компетентен испански орган
при условията на чл. 27, т. 2 от Директива 2005/
36/ЕО на Европейския парламент и на Съвета
относно признаването на професионалните ква-
лификации.
Чл. 47. (1) Доказателствата за професионал-
на квалификация за общопрактикуващите ле-
кари се признават, ако са посочени в списъка
по чл. 6, ал. 1, т. 5, буква “г” или при условията
на чл. 39.
(2) Извън случаите по ал. 1 право да упраж-
няват дейностите на общопрактикуващ лекар
се признава на лекари, които:
1. се ползват с това право към датата, посо-
чена в списъка по чл. 6, ал. 1, т. 5, буква “г”, по
силата на приложими към медицинската про-
фесия и даващи достъп до професионалните
дейности на лекари разпоредби, и
2. са се установили към тази дата на терито-
рията на съответната държава членка.
(3) Правото по ал. 2 се ползва въз основа на
свидетелство, издадено от компетентния орган
на съответната държава членка, потвърждава-
що правото да се упражняват дейностите на
общопрактикуващ лекар в тази държава без
притежаване на доказателства за професионал-
на квалификация по ал. 1.
(4) Свидетелствата по ал. 3, издадени на
граждани на държави членки от други държави
членки, дават същите права за упражняването
на дейностите на общопрактикуващ лекар, както
издадените в Република България.