Държавен вестник, бр. 102, 2002 г., стр. 3

Б Р О Й  102
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  3
арбитраж или че решението противоречи на об-
ществения ред на НРБ. С чл. 48 на закона е пред-
виден тримесечен срок за предявяване на иска
и е изключена възможността за преглед по реда
на надзора съобразно съществуващата тогава
процесуална уредба. През 2001 г. ал. 2 е отмене-
на и съдържанието є е включено като шесто
основание за отмяна. Ако страните в тримесеч-
ния срок не поискат отмяна, арбитражното ре-
шение влиза в сила.
С оспорваното изменение на чл. 47 ЗМТА
е възприета друга процесуална форма за съде-
бен контрол върху арбитражни решения—от-
мяна от ВКС, като тримесечният срок по
чл. 48, ал. 1 е запазен. С ал. 2 и 3 е предвидено
спиране на изпълнението на арбитражното
решение като обезпечителна мярка да се до-
пуска само от ВКС срещу представяне на обез-
печение в размер на интереса от отмяната на
арбитражното решение (ал. 2) и държавна
такса, определяема в съответствие с чл. 54 и
55 ГПК. От чл. 49 ЗМТА, който не се оспорва,
се разбира, че ако държавният съд с влязло в
сила решение отмени арбитражното решение
на някое от основанията по чл. 47, т. 1, 2 или
3, заинтересованата страна може да предяви
иск по спора пред компетентния държавен съд,
а когато арбитражното решение е отменено
на някое от основанията по чл. 47, т. 4, 5 или
6, държавният съд връща делото на Арбит-
ражния съд за ново разглеждане.
На основата на тези предварителни бележки,
като обсъди искането, становищата на заинте-
ресованите страни във връзка с конституцион-
ните разпоредби, за които се твърди, че са нару-
шени, Конституционният съд приема следното:
II. За твърдяната противоконституционност
на § 1 ЗИДЗМТА, с който е изменен чл. 47 ЗМТА
Според повечето от заинтересованите стра-
ни § 1 ЗИДЗМТА не противоречи на конститу-
ционни разпоредби.
Народното събрание излага съображения,
че става дума за специфично, исково, едноин-
станционно производство за контрол на вля-
зъл в сила правораздавателен акт на недър-
жавна институция, при което ВКС няма да
разглежда споровете по същество, а ще дейст-
ва като контролноотменителна инстанция на
арбитражното решение.
Министерският съвет поддържа, че с изме-
нението защитата срещу решения на Арбит-
ражния съд се приближава до защитата срещу
влезли в сила съдебни решения, доколкото и
искът за отмяна на арбитражно решение, и про-
изводството по чл. 231 ГПК са предоставени
за разглеждане на ВКС. В противовес на твър-
дяното нарушение на правото на защита се
позовава на чл. 49 ЗМТА.
Министърът на правосъдието от своя стра-
на твърди, че изключенията от принципното и
преобладаващо триинстанционно производст-
во не са противоконституционни, след като са
въведени за осигуряване на процесуални цен-
ности, каквито са бързината, процесуалната
дисциплина и процесуалната икономия.
Арбитражният съд при Българската търгов-
ско-промишлена палата специално подчерта-
ва, че едноинстанционността и подсъдността
на ВКС на тази категория искове е свързана с
правната природа на споровете, както и на това,
че предвидените в чл. 47 отменителни основа-
ния не засягат елементи от материалноправ-
ния спор на страните. Посочени са подобни
решения в други закони.
Арбитражният съд при Българската стопан-
ска камара също счита, че няма конституцион-
на пречка да се възлага разглеждането на пър-
воинстанционни дела на ВКС, както и съдебно-
то разглеждане на делата да се осъществява в
по-малко от три инстанции.
Становището на Висшия адвокатски съвет е
в противоположен смисъл: от чл. 119, ал. 1 от
Конституцията следва, че разглеждането на
наказателните и гражданските дела се извърш-
ва в три инстанции. С изменението се разширя-
ва кръгът от правомощия на ВКС извън грани-
ците на чл. 124 от Конституцията.
Оспореният § 1 ЗИДЗМТА, респ. изменени-
ят с него чл. 47 ЗМТА, не противоречи на кон-
ституционни разпоредби.
1. Парламентарните материали—доклад на
Комисията по правни въпроси, предложения на
членовете на комисията, стенографските про-
токоли от пленарните заседания (НС, № 253-
03-23 от 23.IV.2002 г., ХХХIХ НС, стенографски
дневници, книга 32—стр. 114 и сл., книга 35—
стр. 44 и сл.), показват единодушие при приема-
не на изменението на чл. 47 ЗМТА и свързани-
те с това мотиви за рационализиране, бързина
и стабилизиране на целия арбитражен процес.
Изменението засяга само частта относно съда—
ВКС, който е компетентен да се произнася по
искане за отмяна на порочни арбитражни ре-
шения и свързаните с променената подсъдност
акцесорни въпроси. Формалните конституци-
онни изисквания по обсъждане и приемане на
измененията са спазени.
2. От разпоредбата на чл. 119, ал. 1 от Кон-
ституцията, изброяваща видовете съдилища,
които осъществяват правораздаването, не може
да се направи извод за конституционно изиск-
ване за задължителност на триинстанционно
производство във всички случаи (Решение № 16
от 16.VI.1998 г. по к.д. № 7 от 1998 г.—ДВ, бр. 71
от 1998 г., Решение № 27 от 15.Х.1998 г. по к.д.
№ 20 от 1998 г.—ДВ, бр. 121 от 1998 г.). Въпро-
сите за съдебните инстанции се уреждат в ус-
тройствените, процесуалните и други закони,
съдържащи процесуални правила. Към това
насочва конституционната разпоредба на чл.133,
съгласно която организацията и дейността на
съдилищата се уреждат със закон. Едва ли може
да има съмнение, че инстанционността е еле-
мент, свързан с организацията и дейността на