Държавен вестник, бр. 27, 2014 г., стр. 30

СТР.  30	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  27
вата като кредитор с публични или частни 
вземания, защото променя положението им 
след откриване на производството по несъсто­
ятелността и засяга възникнали вече правни 
последици. Конкретно сочи, че Национална­
та агенция за приходите като процесуален 
представител на държавата е предявила над 
70 иска с правно основание чл. 647, ал. 1, 
т. 3 ТЗ с цена приблизително 3 112 000 лв., 
като производствата ще бъдат прекратени 
или исковете отхвърлени и държавата като 
кредитор ще бъде увредена. Министърът на 
финансите не споделя искането в частта за 
противоречие на оспорените разпоредби с 
чл. 6 от Конституцията. 
Министърът на икономиката и енергетиката 
също поддържа искането, като по същество 
споделя и преповтаря доводите му. 
Висшият адвокатски съвет намира ис­
кането за неоснователно. В становището 
му се излагат аргументи, че с оспорените 
разпоредби е направено ясно разграничение 
между съставите на преферентните искове по 
отменените разпоредби на Търговския закон 
(чл. 646, ал. 2, т. 1 и 3, съответно чл. 467, 
т. 4 – 7 ТЗ) и исковете за отмяна на дейст­
вия и сделки, пряко увреждащи масата на 
несъстоятелността (чл. 646, ал. 2, т. 2 и 4 ТЗ). 
Заварените искови производства по предявени 
искове по чл. 646, ал. 2, т. 2 и 4 ТЗ касаят 
сделки, по дефиниция пряко увреждащи ма­
сата на несъстоятелността, за които новата 
уредба не предоставя допълнителни форми 
на защита на договарялите с длъжника тре­
ти лица. Поради това с разпоредбата на § 15 
ПЗРЗИДТЗ е уредена изрично хипотезата на 
т.нар. „преживяване на закона“, при която 
отмененият граждански закон продължава 
да се прилага и след отмяната му. Напра­
веното разграничение е единствено с оглед 
вида на сделката и интензитета на засягане 
масата на несъстоятелността, като поначало 
сделките на неплатежоспособния длъжник 
се третират различно в производството по 
несъстоятелност и могат да бъдат атакувани 
чрез различни искове.
Не се споделя разбирането на вносители­
те, че правната сигурност от гледна точка 
на третите лица изисква предпоставките за 
недействителност по чл. 645, 646 и 647 ТЗ да 
не се променят по начин, който разширява 
приложното поле на съответните разпоредби, 
защото относителната недействителност не 
засяга по никакъв начин фактическия състав 
на самата сделка и по дефиниция настъпва 
много след сключването є. В случая не се касае 
за обратно действие на чл. 645, 646 и 647 ТЗ, 
придадено с § 14, ал. 1 ПЗРЗИДТЗ, а до неза­
бавно действие на новия закон по отношение 
на заварени правоотношения, което винаги 
е действие на закона занапред. Разпоредбата 
на § 14, ал. 1 ПЗРЗИДТЗ в оспорената є част 
предвижда, че новият закон ще се прилага в 
бъдеще спрямо заварени правоотношения и 
спрямо извършени от длъжника действия и 
сделки в подозрителния период, които могат да 
бъдат предмет на бъдещи искове за попълване 
масата на несъстоятелността или са предмет 
на вече предявени искове. Искането изцяло е 
обосновано с погрешното разбиране за „обра­
тно действие“ на закона. Дори ако то е налице, 
не е нарушено конституционното изискване на 
чл. 19, ал. 2, защото законодателят е предвидил 
новите разпоредби да се прилагат за всички 
заварени искови производства. Твърди се, че 
относителната недействителност настъпва 
като резултат от влязло в сила съдебно решение 
и преди това кредиторите не са придобили 
никакви права, за да се мисли, че се засягат 
възникнали за тях правни последици и тяхна­
та сигурност. Законодателят не е предвидил 
новите разпоредби на чл. 645 – 647 ТЗ да се 
прилагат само за определен кръг кредитори, 
за да е налице различното им третиране. 
Приложното поле на разпоредбите на чл. 645, 
646 и 647 ТЗ не се разширява, поради което 
предвиденото незабавно действие за заваре­
ните искови производства не засяга правата 
на третите лица. Не се споделя виждането на 
вносителите, че относително недействителните 
сделки по чл. 645 – 647 ТЗ са разновидност 
на нищожните сделки, защото относителната 
недействителност представлява възникваща 
в резултат на уважен иск по чл. 646 – 647 ТЗ 
непротивопоставимост на кредиторите на не­
състоятелността на последиците от извършени 
в миналото действия и сделки на длъжника. 
Разпоредбата на § 14, ал. 1 ПЗРЗИДТЗ оз­
начава, че новият закон се прилага само за 
сделки и действия на неплатежоспособния 
длъжник, които към момента на влизане в 
сила на закона не са обявени с влязло в сила 
решение за недействителни спрямо кредито­
рите на несъстоятелността и по дефиниция 
са действителни. С влизането на закона в 
сила се прави преоценка от законодателя на 
действията и сделките на длъжника, които 
могат да бъдат предмет на нови искове или 
са предмет на вече предявени искове, като 
и в двата случая преоценката на правните 
последици е занапред. Относителната не­
действителност не настъпва по право и още 
по-малко с откриване на производството по 
несъстоятелност, а настъпва едва след влизане 
в сила на решението за уважаване на иска. 
Именно с въведеното незабавно действие на 
новите разпоредби се постига „еднакво тре­
тиране“ на всички кредитори и всички трети 
лица по един и същ вид сделки. До неравно­
правно третиране на кредиторите и третите 
лица, договаряли с длъжника, би се стигнало, 
ако новите разпоредби се прилагат само за 
заварените производства по несъстоятелност, 
но не и за заварените искови производства, 
защото би била създадена възможност за 
нееднакво попълване на масата на несъсто­
ятелността. Твърди се също, че исковете за 
попълване масата на несъстоятелността са 
част от производството по несъстоятелност,