Държавен вестник, бр. 16, 2003 г., стр. 34

С Т Р .  34
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  16
За диагнозата са необходими: рентгенография;
ЕКГ; консултация с педиатър-кардиолог, вкл. в
детските специализирани клиники на ВМУ.
Методика за измерване на артериално наляга-
не и пулсова честота
Артериалното налягане (АН) се измерва в сут-
решните часове, в затоплена стая, след 10—15-ми-
нутен физически и психически покой.
При деца до 2-годишна възраст АН се измерва
с Доплер, осцилометър или се използва “флъш ме-
тод” (метод на зачервяване). Подходящата по раз-
мери за възрастта маншета (табл. 10) се поставя
проксимално от китката или глезена. Детето е в
лежащо положение. Крайникът се повдига, за да
избледнее. Маншетата бързо се напомпва над очак-
ваните стойности на АН. Крайникът се поставя в
хоризонтално положение (на нивото на сърцето),
след което бавно се декомпресира. Отчита се стой-
ността, при която се появява зачервяване в анеми-
зирания преди това крайник. Тази стойност е най-
близка до средното АН (табл. 11).
При деца в предучилищна и училищна възраст
АН се измерва по аускултаторния метод на Корот-
ков с живачен или анероиден сфигмоманометър, с
подходящи за възрастта размери на маншетата. Тя
се поставя на дясната ръка на 1 см над кубиталната
гънка. Изследваното дете е седнало, като ръката
му е на нивото на сърцето. Артериалното налягане
се измерва трикратно последователно. Систолно-
то АН се отчита при появата на I тон (I фаза на
Коротков), диастолното АН—при пълното из-
чезване на тоновете (V фаза на Коротков). Отчи-
тането се извършва с точност до 2 мм Нg.
Ако най-ниската стойност на систолното и/или
диастолното налягане от 3-те измервания преви-
шава възрастовата норма (табл. 12), се налага из-
мерването му още най-малко при 2 различни прег-
леда (в рамките на 1—2 месеца), както и измерва-
нето на пулса и АН на четирите крайника. Децата,
показали повишено артериално налягане при три-
те различни прегледа, се насочват към съответния
специалист за диагноза и диспансеризация.
Пулсовата честота се измерва палпаторно на
а. radialis на дясната ръка за 60 сек. Времето се засича
с хронометър (табл. 13). Задължително е двустран-
ното изследване на пулса на а.femoralis, а ако това
е невъзможно—на а.dorsalis pedis.
Забележки:
1. Сърдечната честота при здравите деца се харак-
теризира с голяма вариабилност. Посочените стойнос-
ти на сърдечната честота в таблицата отразяват въз-
можните є отклонения при здрави деца.
2. При сърдечна честота, фиксирана постоянно в дол-
ната или горната граница за дадена възраст или близки до
тези стойности, може да се подозира патология. В такива
случаи е необходима кардиологична консултация.
2.4. Храносмилателна система
Изследват се устна кухина (език, устна лигави-
ца, венци, тонзили, фаринкс, зъбен статус) и корем
(палпират се слезка, черен дроб, търсят се туморни
маси и наличие на локализирана болезненост).
2.5. Отделителна система
Succussio renalis (+/-), видими аномалии на
уретрата.
2.6. Ендокринна система
2.6.1. Щитовидна жлеза
Основните клинични методи на изследването є
са оглед и палпация, извършени в право или седна-
ло положение на детето/ученика, при прякото є
осветяване.
Определят се размерът, консистенцията, повърх-
ността, болезнеността, наличието на нодули и евен-
туално съпътстващо увеличение на лимфни възли.
Нормално всеки лоб е с размери, по-малки от край-
ната фаланга на палеца на изследваното лице.
Размерът на увеличената щитовидна жлеза се
определя по 3-степенната скала на СЗО:
IА степен—жлезата се палпира, но не се вижда;
IБ степен—жлезата се палпира и се вижда при
извита назад глава и шия;
II степен—жлезата се вижда ясно и при обичай-
но положение на главата и шията;
III степен—жлезата проминира, вижда се от дис-
танция и нерядко деформира релефа на шията; може
да се открият симптоми на компресия (разширени
вени на шията, дисфагия и др.); при тази степен е
необходимо измерване на обиколката на шията.
Всяко увеличение на щитовидната жлеза над IБ
степен и/или наличие на нодули изисква консулта-
ция с педиатър—ендокринолог.
2.6.2. Пубертетно развитие
Оценява се по развитието на вторичните поло-
ви белези (окосмяване на пубиса, аксилите и бра-
дата, развитие на млечните жлези) и датата на
първия мензис при момичетата/първата нощна
полюция при момчетата.
Възрастта, в която настъпва пубертетът, е с
много широки граници—от 9—10 до 15 г. при мо-
мичетата и от 11 до 17—18 г. при момчетата. Наб-
людението на учениците трябва да започне преди
този период. При съмнение за ранен или късен
пубертет оценката се извършва по скалата на Та-
нер (табл. 14) и се провеждат необходимите хормо-
нални изследвания и консултации с ендокринолог.
2.6.3. Затлъстяване
Необходимо е да се наблюдават децата с над-
нормена телесна маса (между +1 и +2 стандартни
отклонения от средната възрастова норма за те-
лесната маса при съответен за възрастта ръст) и
тези със затлъстяване.
Степента на затлъстяване се определя въз ос-
нова на следната класификация:
I степен—увеличение на телесната маса от 15
до 30 %;
II степен—увеличение на телесната маса от 31
до 50 %;
III степен—увеличение на телесната маса от 51
до 100 %;
IV степен—увеличение на телесната маса над
101 %.
Може да се използва показателят за индекс на
телесната маса (ИТМ) = тегло : ръст2
Нормални стойности на ИТМ (индекс на телес-
на маса)
Нормални стойности—18—24 кг/м2
Наднормено тегло—25—29 кг/м2
Затлъстяване—>30 кг/м2
2.7. Нервна система
Търсят се данни за отпадна двигателно-невро-
логична симптоматика, изоставане в нервно-пси-
хичното развитие, гърчове и др., които да насочват
към резидуална увреда.
При деца с нормално до момента развитие се
отчитат новопоявили се неврологични симптоми
(главоболие, парези, гърчове и др.), с оглед на уста-
новяване на патологичен процес (мозъчен тумор,
съдова малформация, дистрофия). Особено внима-
ние заслужават невротичните разстройства (тико-
ве, заекване, страхови преживявания, поведенчес-
ки реакции и др.).