Държавен вестник, бр. 20, 2017 г., стр. 10

СТР.  10	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  20
Освен това разпоредбите на чл. 242а, ал. 4 
и 5 ИК се характеризират с неопределеност 
и неизчерпателност както по отношение на 
възможните извинителни причини, така и по 
отношение на средствата за тяхното доказване. 
Тази неопределеност, както и употребеното, но 
неясно по съдържание понятие „съответен до-
кумент“ създават предпоставки за произволни 
преценки на органите на общинската админи-
страция относно наличието или отсъствието 
на основания за изключването от списъците на 
заличените лица и съответно вписваненето в 
избирателните списъци. Оспорената разпоредба 
не дава отговор на въпроса дали причината 
за негласуване е извинителна в хипотезата 
на съзнателно въздържане от гласуване на 
избирателя по съображения, чиято свобода 
на формиране и изразяване е гарантирана от 
чл. 37 и 38 ИК. Например при неизпълнението 
на задължението за гласуване поради религи-
озни възгледи ще попадне ли това основание 
в групата на „други извинителни причини“, 
достатъчно ли е само позоваване на този вид 
причини или законът изисква доказването им, 
дали те ще бъдат отнесени към неизвинителните 
причини, свързани с налагане на предвидената 
в чл. 242а ИК санкция. В последната хипотеза 
противоречието с разпоредбата на чл. 37, ал. 1 
от Конституцията, гарантираща ненакърни-
мост на религиозните възгледи, е неизбежно. 
Съществуващата неяснота по обхвата и съдър-
жанието на чл. 242а, ал. 4 и 5 ИК не позволява 
еднозначното им прилагане, което също не се 
вмества в изискването за правна сигурност като 
критерий на принципа на правовата държава. 
В крайна сметка това води и до ограничаване 
на избирателното право. 
Конституционният съд приема за основа-
телно искането и в частта, с която се под-
държа противоконституционност на чл. 242а, 
ал. 1 ИК, поради недопустимо делегиране 
на законодателни правомощия на ЦИК по 
отношение уреждането на условията и реда 
за санкциониране на граждани, неупражнили 
избирателното си право.
Конституционният законодател с разпоред-
бата на чл. 42, ал. 1 е установил условията 
(позитивни и негативни правни предпос-
тавки) за придобиване на избирателното 
право. С друга норма от същия порядък не 
е предвидил възможност със закон да бъдат 
уредени други предпоставки за придобиване 
или ограничаване на избирателното право. 
Такова правомощие не може да се изведе 
и от разпоредбата на чл. 42, ал. 2 от Кон-
ституцията, според която със закон може 
да се уреди само организацията и редът за 
произвеждане на избори и референдум – дей-
ност, която представлява администриране и 
организация на изборния процес с цел да се 
осигури свободно и безпрепятствено във всяко 
отношение упражняване на избирателното 
право на всеки гражданин и не допуска съз-
даване на ограничения (извън установените 
на конституционно ниво) за неговото упраж-
няване. Заличаването на негласувалите лица 
от избирателните списъци, включването им в 
списъците на заличените лица и последващо 
налагане на процедури, в които те трябва да 
доказват извинителни причини за неучастие 
в изборите, представлява ограничение на 
всеобщото избирателно право. 
Налице е противоконституционност на 
разпоредбата на чл. 242а, ал. 1 ИК не само 
поради противоречието с чл. 10 и чл. 42, ал. 2 
от Конституцията, но и поради съдържаща-
та се в нея законова делегация, с която се 
предоставя възможност на ЦИК да определя 
условията и реда за налагане на санкция на 
лица, неупражнили избирателното си право. 
Централната избирателна комисия е дър-
жавен орган, създаден със закон, чиито 
правомощия се свеждат до изискването да 
осигури свободното изразяване на волята 
на гласоподавателите, вярно и точно уста-
новяване на тази воля, нейното отчитане и 
официално обявяване. Законовата делегация, 
по силата на която на ЦИК се възлага да 
определи условията и реда за изключване 
от избирателните списъци на негласували 
граждани и включването им в списъка на 
заличените лица, води до противоконститу-
ционно ограничаване на избирателните им 
права. Тази законова делегация нормативно 
не е изведена и в чл. 57 ИК, където изчер-
пателно са уредени правомощията на ЦИК. 
Констатираните противоречия с принципа 
на правовата държава и конституционната 
разпоредба на чл. 5, ал. 1, според които Кон-
ституцията е върховен закон и другите закони 
не могат да є противоречат, налагат извод за 
противоконституционност на оспорената раз-
поредба в частта, с която на ЦИК се възлагат 
правомощия, свързани със санкционирането 
на лицата, които не са гласували. 
Разпоредбата на чл. 242а, ал. 1 – 5 ИК вли-
за в противоречие с принципа за равенство 
на гражданите пред закона, като задължава 
гражданите, визирани в ал. 1, да предприемат 
активни действия, за да бъдат включени в из-
бирателния списък, включително да доказват 
наличие на извинителни причини за неучастие 
в гласуването, поставяйки ги в положение на 
неравнопоставеност с останалите, посочени 
в чл. 242а, ал. 6 ИК, за които не е въведена 
санкция за неупражняване на избирателното 
право, като държавата им гарантира приви-
легията да бъдат служебно вписвани в изби-
рателните списъци, въпреки че причините 
за тяхното негласуване също могат да бъдат 
неизвинителни. Възприетият от законодателя 
подход на нееднакво третиране на български 
граждани по отношение на конституционно 
признати им основни права води до противо-
конституционност на разпоредбата на чл. 242а, 
ал. 6 ИК поради противоречие с чл. 6, ал. 2 
от Конституцията.