Държавен вестник, бр. 50, 2002 г., стр. 7

Б Р О Й  50
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  7
Гражданството на пострадалия се определя чрез дър-
жавата, на която пострадалият е гражданин. Ако даде-
но лице има повече от едно гражданство, трябва да се
използва гражданството на държавата, където лицето
официално е уведомило компетентните органи за зло-
полуката. Кодирането на държавата в информационна-
та система на Националния осигурителен институт се
осъществява при прилагането на последния Междуна-
роден стандарт за номенклатура на страните (ISO 1366),
който е утвърден и като национален стандарт. Инфор-
мацията за гражданството се групира и според класи-
фикацията “Гражданство на пострадалия”.
Важна характеристика за трудовата злополука е
какъв е пострадалият в терминологията за осигурено
лице по КЗОО. Тази информация се въвежда автома-
тично от Регистъра на осигурените лица в информаци-
онната система на НОИ, като се посочва едно-единст-
вено значение от посочените в класификацията “Оси-
гурени лица за трудова злополука и професионална
болест (КЗОО)”.
Статусът в заетостта на пострадалия се определя
според класификацията на статуса в заетостта, даваща
възможност да се отчетат както изискванията на Ко-
декса за задължително обществено осигуряване, така и
връзка с международно приетата класификация.
Професията на пострадалото лице се определя въз
основа на работата, за която лицето е наето и която се
изпълнява от него при работодателя в момента на нас-
тъпване на трудовата злополука. Професията, съответ-
стваща на заеманата длъжност, може и да не съвпада с
най-високата квалификация на лицето. Класифицира-
нето на пострадалото лице по професия се осъществява
според Националната класификация на професиите
(НКП)6. За нейното използване е необходимо да се под-
чертае, че е задължително определянето на професия-
та на пострадалото лице на равнище “Единична група
професии” (с четиризначен код).
Полът на пострадалия е с три възможни значения:
мъж или жена или неизвестен.
Продължителността на работа в предприятието и
общият стаж на пострадалия се обработват чрез изпол-
зването на следните класификации: “Общ трудов стаж”/
“Стаж по професията” и “Продължителност на работа
в предприятието”.
Административната единица, в която е назначен
пострадалият, изисква да се попълни структурното зве-
но, в което пострадалият работи в изпълнение на за-
дълженията си по трудово правоотношение: цех, отдел,
производство, склад и др. подобни. Подробното описа-
ние на структурното звено, в което работи пострадали-
ят, е един от елементите на информацията, необходим
за правилното определяне на характеристиките на зло-
полуката и по-специално на мястото на злополуката.
Данните за злополуката в Декларацията за трудо-
ва злополука са: време на злополуката, работно време,
място на злополуката, характеристика на работното
място, вид на работата по време на злополуката; специ-
фично действие, извършвано от пострадалия и свърза-
ния с това действие материален фактор; отклонение от
нормалните действия (условия) и материален фактор,
свързан с тези отклонения; начин на увреждането и
материален фактор, причинил увреждането; дали пос-
традалият е имал или не необходимата правоспособ-
ност (ако това се изисква за вида работа); дали злопо-
луката е настъпила при изпълнение на работа (чл. 55,
ал.1 КЗОО) или при придвижване от/към работното
място (чл. 55, ал.2 КЗОО). В декларацията се изисква и
вписване на набелязаните мерки (от осигурителя) за
избягване на трудови злополуки от този вид.
Времето на злополуката се попълва точно и под-
робно в Декларацията за трудова злополука: вписват се
часът и минутите на настъпване на злополуката, денят,
месецът, годината. Вписва се точно и предвиденото в
деня на злополуката разпределение на работния ден на
пострадалия7. Разпределението на работния ден на пос-
традалия при настъпване на злополуката, категорията
труд и пълното време на заетост на пострадалия имат
съществено значение за получаването в рамките на
ССТЗ на сравними данни за злополуките, настъпили
при различни работодатели, от една страна, а от дру-
га—за сравняване на обобщените данни от ССТЗ с дан-
ните от други европейски държави (при спазване на
изискванията на ЕСТЗ). Класифицирането на данните
от трудовата злополука се прави по специалната класи-
фикация “Време на злополуката”.
Мястото на злополуката е много важна характерис-
тика на злополуката: това е видът на работното място,
работната площадка, работното помещение или място-
то, където се е случила злополуката, където пострада-
лият работи, посещава или просто присъства при нас-
тъпването на злополуката.
Мястото на злополуката се класифицира според
класификацията “Място на злополуката” и тя определя
вида (типа) на общата среда, работното място или по-
мещението, където е станала злополуката, както и дали
пострадалият е бил на работа, на посещение или просто
е присъствал (във връзка с работата си) на това място.
В обяснителните бележки на класификацията са даде-
ни примери, които биха могли да улеснят нейното ко-
ректно прилагане. Като правило мястото на злополука-
та се описва чрез съществително.
Адресът на мястото на злополуката е свързан с адре-
са, на който се намира административното (структурно-
то) звено, в което е работил пострадалият по време на
злополуката. Попълването на адреса дава възможност
да се локализира точното географско място на злополу-
ката8. За кодирането му се използва Единният класифи-
катор на административно-териториалните и територи-
алните единици (ЕКАТТЕ) на Република България.
Попълването на тази характеристика е особено важно в
случаите, в които мястото на злополуката се различава
от седалището на предприятието (попълнено в редове
3 и 4 на Декларацията за трудова злополука).
Работното място9  в Декларацията за трудова злопо-
лука се класифицира по съответната класификация (“Ра-
ботно място”) и тя е предназначена да определи место-
положението на пострадалия в момента на злополука-
та по отношение на обичайното работно място или
предприятие.
При определянето на работното място се определя
дали  мястото/длъжностното назначение, заемано от
пострадалия по време на злополуката, има обичайно
или случайно естество. В случая не се интересуваме от
това, дали работата е временна или постоянна.
Понятието “обичайно стационарно работно място”
се разглежда в тесен смисъл, винаги в обичайното по-
мещение, сграда, стая, цех, съоръжение или друго тери-
ториално определено място в предприятието, където
лицето полага труда си и изпълнява трудовите/служеб-
ните си задължения.
6 Националната класификация на професиите е разработена
от МТСГ и НСИ, утвърдена е от министъра на труда и соци-
алните грижи със Заповед № 54 от 26.III.1996 г. и осигурява
пряко прилагане на Международната стандартна класифи-
кация на професиите (ISCO 88), приета от МОТ. Публикува-
на е като самостоятелна публикация и в Информационен
бюлетин по труда, бр. 61, 1996.
7 Точното определяне на времето на злополуката и неговото
отношение към работното време е напълно в съответствие с ЕСТЗ.
8  Точното попълване на мястото на злополуката е от изклю-
чителна важност за получаване на информация, съпостави-
ма с информацията, изисквана съгласно ЕСТЗ. В европейс-
кото законодателство за статистика има специални изиск-
вания в това отношение.
9 Работното място по определението в ССТЗ се различава от
дефиницията за работно място съгласно Кодекса на труда.
Съгласно ССТЗ се определя дали работното място в момен-
та на злополуката е било стационарно и дали то съвпада с
работното място съгласно съществуващото трудово право-
отношение между наетото лице и работодателя.