Държавен вестник, бр. 48, 2007 г., стр. 28

С Т Р .  28
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  48
Ловностопанският район е основен инсти-
тут в организацията на ловното стопанство и
правото на лов. Според чл. 7, ал. 5 ЗЛОД лов-
ностопанските райони са четири вида:
а) ловностопански райони на държавни ди-
вечовъдни станции, които са юридически лица
със статут на държавни предприятия по чл. 62,
ал. 3 от Търговския закон (чл. 9, ал. 1 ЗЛОД),
не могат да бъдат обявявани в несъстоятелност
(чл. 9, ал. 6 ЗЛОД) и се подпомагат от държава-
та чрез бюджета на Министерството на земеде-
лието и горите (чл. 9, ал. 7 ЗЛОД);
б) и
в) ловностопански райони на формирова-
ния, чрез които държавните лесничейства сто-
панисват дивеча—ловностопански райони на
бази за интензивно стопанисване на дивеча
(оградени площи с трайна ограда, в които ди-
вечът се развъжда и отглежда с комерсиална
цел—ловен туризъм и интензивен добив на
дивечово месо) и ловностопански райони на
дивечовъдни участъци.
Общата площ на държавните дивечовъдни
станции, дивечовъдните участъци и базите за
интензивно стопанисване на дивеча е до 15 на
сто от ловната площ на страната—чл. 8, ал. 2,
изр. второ ЗЛОД.
Останалите 85 и повече на сто от ловната
площ на страната се обхваща от четвъртия вид
ловностопански райони—тези на ловните дру-
жини (според чл. 29, ал. 1 ЗЛОД ловната дру-
жина е обединение на български граждани, при-
добили право на лов, чиято цел е стопанисване
и опазване на дивеча в един ловностопански
район). Законът обаче признава за правен су-
бект (юридическо лице) не ловните дружини,
а техните сдружения—чл. 30, ал. 4 ЗЛОД. Нещо
повече—тези сдружения са признати от зако-
на за особени представители на ловците и не-
персонифицираните ловни дружини пред съ-
ответните държавни и общински органи—
чл. 30, ал. 3 ЗЛОД.
Според чл. 2, ал. 1 и чл. 34 ЗЛОД дивечът в
Република България е частна държавна собст-
веност и се стопанисва от държавните дивечо-
въдни станции (държавни предприятия по чл. 62,
ал. 3 ТЗ), от държавните лесничейства (юриди-
чески лица—структури на Националното управ-
ление на горите) и от сдруженията на ловните
дружини.
Сдруженията на ловните дружини, т. е. на
българските граждани с право на лов, стопа-
нисват 85 и повече на сто от ловната площ на
страната въз основа на договори, сключени
след пряко договаряне с държавните лесни-
чейства (чл. 36, ал. 2 ЗЛОД). Тези договори,
наименовани договори за стопанисване и пол-
зване на дивеча, се сключват с директора на
държавното лесничейство след провеждане-
то на една задължителна, подробно регламен-
тирана с Правилника за прилагане на Закона
за лова и опазването на дивеча (ППЗЛОД)
процедура, която се открива със заповед на
директора. За всеки ловностопански район се
сключва отделен договор. Затова за всеки
ловностопански район се провежда отделна
процедура за пряко договаряне, а в заповедта,
с която се открива всяка процедура за пряко
договаряне, директорът на държавното лес-
ничейство изрично посочва ловностопанския
район, за който ще се проведат преговорите и
ще се сключи договорът. Това показва, че
определянето на границите на ловностопанс-
ките райони е дейност, която предхожда и
обуславя прякото договаряне между ловните
сдружения и държавните лесничейства.
Границите на ловностопанските райони се
определят въз основа на критериите по чл. 7,
ал. 6 ЗЛОД и се утвърждават със заповед на
министъра на земеделието и горите по пред-
ложение на началника на Националното уп-
равление по горите (НУГ). За ловностопанс-
ките райони, които ще се стопанисват от лов-
ните сдружения, началникът на НУГ прави
предложение въз основа на направени вече пред
него предложения от комисиите по чл. 18, ал. 1
ЗЛОД—чл. 3, ал. 2, т. 1 ППЗЛОД. И тук Ми-
нистерският съвет е направил опит да регла-
ментира разрешаването на евентуалните спо-
рове по тези предложения—спорните въпроси
се решават от съветите по лова при регионал-
ните управления на горите. Следователно про-
изводството не е съвсем безспорно. Възможно
е ловните сдружения да не са съгласни с грани-
ците на един или друг или на няколко ловнос-
топански района. Възникналите от това спо-
рове не могат да бъдат възлагани на съветите
по лова, защото те са консултативни органи
(виж чл. 19 във връзка с чл. 16, ал. 2 ЗЛОД) и
защото Конституцията не допуска други орга-
ни, освен съдилищата, да разрешават спорове,
които са свързани с права. А от границите на
ловностопанския район зависят: неговата площ
и оттук—броят на ловците, които ще членуват
в стопанисващата ловна дружина; от ловната
площ на сдружението пък зависи максимални-
ят брой на ловците на територията на държав-
ното лесничейство (чл. 29, ал. 2 ЗЛОД); зави-
сят и други въпроси, непосредствено свързани
с правото на лов.
Но докато при първоначалното определяне
и утвърждаване на границите на ловностопан-
ските райони нарушаването или застрашаване-
то на права, свободи и законни интереси е по-
скоро хипотетично, то не така стои въпросът
при изменението на границите на ловностопан-
ски райони, за които вече има сключени дого-
вори за стопанисване и ползване на дивеча от
ловни сдружения. Тези договори се сключват
за срок 10 години—чл. 45, ал. 1 ППЗЛОД. С
тяхното сключване ловните дружини и органи-
зираните ловци, членуващи в тях, придобиват
вече конкретни права. Това обстоятелство е
посочено и от Конституционния съд в мотиви-