Държавен вестник, бр. 95, 2018 г., стр. 3

БРОЙ  95	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  3  
както утежнението, предвидено с въведения 
екологичен компонент, така и утежнението, 
предизвикано от премахването на досегашните 
данъчни облекчения. Така на практика уве-
личението на данъка е значително по-голямо, 
отколкото се представя на обществеността.
Принципът на социалната справедливост 
на данъците има основа в чл. 60, ал. 1 от 
Конституцията. Що се отнася до данъчни 
облекчения и утежнения, те са допустими и 
тяхното определяне съгласно чл. 60, ал. 2 от 
Основния закон е оставено на законодателя. 
Законодателят обаче е ограничен от правило-
то на ал. 1, като е длъжен да ги съобразява с 
доходите и имуществото на платците. Състоя-
нието на превозните средства в една държава 
е проекция на стандарта на живот и показател 
за съществуващите социални разслоения в нея. 
Едва ли има собственик, който не иска да ползва 
по-ново и по-екологично превозно средство, 
а всъщност мнозинството от гражданите не 
може да си го позволи заради получаваните 
доходи. Ето защо проблемът е в намирането 
на подходящия баланс, който да отчита съ-
ществуващите реалности и да не накърнява 
принципа на данъчната справедливост.
Независимо от въведения екологичен ком-
понент данъкът върху превозните средства по 
правната си същност е имуществен пряк данък. 
Затова той следва да е обвързан с имуществото 
на гражданите, както повелява чл. 60, ал. 1 от 
Конституцията. На практика с приетия закон 
за превозно средство с по-малка стойност ще се 
дължи по-висок данък, което е ефект предимно 
от отпадането на съществуващите досега данъч-
ни облекчения. Именно данъчните облекчения 
са конституционно предвидена възможност за 
диференциране на данъчната тежест, която 
може да смекчи утежнението от въвеждането 
на екологичния компонент. Особено важна е 
данъчната справедливост (поносимост), която 
изисква съразмерност с имуществото и дохо-
дите на задължените лица. С приетата уредба 
допустимата граница за автономна преценка на 
законодателя е премината, тъй като данъчното 
бреме не е съобразено с равнището на доходите.
Въз основа на гореизложеното считам, че 
приетата цялостна уредба на данъка върху 
превозните средства няма да постигне целения 
екологичен ефект, а ще породи неблагоприят-
ни социални последици. Тези последици ще 
засегнат гражданите с ниски и средни доходи, 
както и малкия и средния бизнес. Облагането 
с данък и неговото плащане несъмнено е пред-
назначено да се посрещат финансовите нужди 
на държавата, но не само това. Конституцията 
вменява на съвременната българска държава да 
е социална държава и заедно с гражданите да 
участва в постигането на по-добър живот, да 
се реализира съпричастност на държавата към 
успеха на индивидуалния труд, индивидуалното 
използване на собствеността и индивидуалната 
покупателна способност. Убеден съм, че може 
да бъде намерено друго законодателно реше-
ние за по-плавно нарастване на данъка върху 
превозните средства, което да е съобразено в 
по-голяма степен с конституционните критерии 
за установяване на данъците.
2. С § 39, т. 23, букви „а“ и „б“ от 
ЗИД ЗКПО срокът, в който общините следва 
да се подготвят за прилагането на приетата 
през 2017 г. реформа на таксата за битови 
отпадъци, се удължава от 2 на 4 години – от 
януари 2020 г. на януари 2022 г. Не за първи 
път Народното събрание удължава в различ-
ни закони срокове, свързани с ангажименти 
на държавата. Намирам за несправедливо 
сроковете за гражданите и бизнеса вина-
ги да са задължителни независимо от тях-
ната готовност, а сроковете за държавата 
немотивирано да могат да се отлагат. При 
приемането на § 39, т. 23, букви „а“ и „б“ от 
ЗИД ЗКПО за пореден път е нарушен чл. 83, 
ал. 1, изр. 1 от Правилника за организацията 
и дейността на Народното събрание (ПОДНС), 
който изисква аргументираност на пред-
ложенията. Видно от интернет страница-
та на Народното събрание, към предложе-
нието за удължаването на срока, напра-
вено от народни представители между 
първо и второ гласуване, не са приложени 
никакви мотиви.
В конкретния случай става въпрос за про-
дължаване до 2022 г. начисляването на таксата 
за битови отпадъци на база данъчната оценка 
на имота. Така ще се удължи прилагането на 
една конституционно нетърпима уредба. В 
редица свои решения Конституционният съд е 
разглеждал същността на таксите и разграни-
чаването им от данъците (напр. Решение № 3 
от 1996 г., Решение № 9 от 1996 г., Решение 
№ 6 от 1998 г., Решение № 9 от 2000 г., Реше-
ние № 10 от 2003 г., Решение № 4 от 2013 г.). 
Неговата константна практика е, че такса се 
заплаща срещу извършена услуга и размерът 
се определя с оглед на разходите по извърш-
ване на услугата. В този смисъл определянето 
на таксата за битови отпадъци въз основа на 
данъчната оценка на имота, а не въз основа на 
количеството отпадъци придава на тази такса 
характер на данък. Събираната понастоящем 
такса за битови отпадъци въз основа на данъч-
ната оценка на имота е в явно противоречие и 
с чл. 7, ал. 1 от самия Закон за местните данъ-
ци и такси (ЗМДТ), съгласно който местните 
такси се определят въз основа на необходимите 
материално-технически и административни 
разходи по предоставяне на услугата.
3. С приетия закон се въвеждат по-ви-
соки данъчни ставки за жилищни имоти в 
населени места или селищни образувания от 
Списъка на курортите в Република Бълга-
рия (§ 39, т. 6 от ЗИД ЗКПО относно чл. 22 
от ЗМДТ). Тези no-високи ставки ще се 
прилагат, когато имотите не са основно жилище 
на данъчно задълженото лице, не са отдадени 
под наем и не са регистрирани като места за 
настаняване по смисъла на Закона за туризма.
Това завишаване на данъчните ставки при 
формирането на данъка върху недвижимите 
имоти е по предложение на народни предста-
вители, направено между първо и второ гла-