Държавен вестник, бр. 97, 2025 г., стр. 21

БРОЙ  97	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  21   
лява законосъобразно и целесъобразно и да 
закупува с тях здравни дейности“, но „няма 
вменени правомощия да бъде регулатор на 
всички елементи в процеса на организиране 
и предоставяне на здравни дейности“. Заедно 
с това се заявява, че разпоредбата нарушава 
и правото на свободна стопанска инициати­
ва по чл. 19 от Конституцията, тъй като „е 
допустимо държавата да поставя изисквания 
към определени категории субекти, но не и 
да регулира техните вътрешни отношения със 
служителите им“. По отношение на разпоред­
бата на чл. 55, ал. 2, т. 3в ЗЗО се застъпва, 
че нарушава фондовия принцип, на който е 
изградена системата на здравното осигуряване, 
с което по същество се нарушава „икономи­
ческата основа на държавата, имаща своята 
принципна уредба в Конституцията“. Във 
връзка с това се посочва, че с оспорената за­
конова уредба „се регламентира предоставяне 
на държавна помощ за финансово подпомага­
не на болници, но за сметка на бюджета на 
НЗОК“, като по този начин със средствата от 
здравноосигурителните вноски ще бъде за­
платено не лечение на пациентите, а разходи 
на определени лечебни заведения.
Сдружение „Българска болнична асоциация“ 
(СББА) застъпва становище за противоконсти­
туционност на оспорените законови разпоред­
би поради противоречие с чл. 4, ал. 1, чл. 19, 
ал. 1 и 3 и чл. 52, ал. 1 и 2 от Конституцията. 
Обръща внимание, че „[п]арите на НЗОК за 
здравноосигурителни вноски не са държавни 
пари, това не е държавен бюджет, това са парите 
на гражданите, поради което не са „обществе­
ни средства“. В този смисъл всяко „директно 
финансиране на заплати на едни само участни­
ци на пазара на медицински услуги означава 
нерегламентирано вмешателство на държавата 
в разходването на тези обществени средства“. 
Заявява, че „ако на едни лечебни заведения дър­
жавата отдава приоритет, се накърнява правото 
на равнопоставеност и на гражданите, които 
търсят и очакват здравна помощ от останалите, 
„неприоритетни“ лечебни заведения“. Според 
СББА възнагражденията на медицинските спе­
циалисти трябва да бъдат уредени не в ЗЗО, а 
в КТ „поради техния трудовоправен произход“, 
като размерът на трудовото възнаграждение 
се определя „по волята на сключващите дого­
вора страни – наемащото лечебно заведение 
и служителя“. Акцентира се, че „лечебните 
заведения се финансират от НЗОК, но това не 
променя правното им положение на търгов­
ци“, поради което е недопустимо държавата 
да осъществява „нормативно вмешателство в 
правилата на договорната свобода“. Заедно с 
това се поддържа, че оспорената разпоредба 
противоречи и на правото на ЕС и конкретно 
на Договора за функционирането на Европей­
ския съюз (ДФЕС) и негови основополагащи 
принципи като „прозрачност, пропорционал­
ност, равно третиране, недискриминация и 
осигуряване на конкуренция“.
В правното си мнение доц. д-р Иван Стойнев 
поддържа, че оспорените законови разпоредби 
противоречат на Основния закон. По отно­
шение на разпоредбата на чл. 55, ал. 2, т. 3б 
ЗЗО обосновава нарушаване на свободната 
стопанска инициатива, представляваща „гарант 
за функционирането на пазарната икономика, 
закрепена в чл. 19, ал. 1 от Конституцията“. Във 
връзка с това посочва, че „болниците са лишени 
от възможността да определят самостоятелно 
своята политика на възнаграждения, да моде­
лират вътрешни стимули или да диференцират 
заплати според резултатите, квалификацията и 
пазарното търсене. Фундаменталният принцип 
на индивидуално и колективно трудово догова­
ряне отстъпва място на императивна законова 
намеса, която трансформира едно отраслово 
колективно споразумение – по дефиниция доб­
роволен акт на социално партньорство – във 
всеобщ, задължителен нормативен минимум, 
приложим само към болници с договор с 
НЗОК“. Обосновава, че „това селективно регу­
лиране поражда въпрос за равнопоставеността 
между конкурентите“, тъй като болничните 
заведения, „опериращи изцяло извън задължи­
телната осигурителна схема (частни клиники, 
специализирани центрове), запазват свободата 
да формират собствена политика на възнаграж­
дения и разполагат с по-голяма гъвкавост да 
оптимизират разходите си или да предлагат 
алтернативни стимули“, докато за останалите 
болници се установява „регулаторно фиксиран 
разходен минимум, без да получават насрещна 
корекция в системата на НЗОК“. Като резултат 
според доц. д-р Стойнев се нарушава консти­
туционното изискване държавата да осигурява 
„еднакви правни условия за стопанска дейност“, 
тъй като за едни от конкуриращите се лечебни 
заведения се въвежда по-строг регулаторен 
режим спрямо останалите. По отношение на 
оспорената разпоредба на чл. 55, ал. 2, т. 3в ЗЗО 
се аргументира, че предвиденият механизъм за 
финансиране на осигуряването на медицински 
персонал в определени лечебни заведения за 
болнична помощ „предвижда предоставяне 
на селективно икономическо предимство от 
публични ресурси на определени предприятия“ 
и като такъв „представлява държавна помощ 
по смисъла на чл. 107, § 1 от ДФЕС, тъй като 
кумулативно са налице всички необходими 
елементи: предоставяне на публични ресурси, 
икономическо предимство, селективност на 
бенефициерите и потенциално засягане на 
конкуренцията и търговията между държави­
те членки“. Във връзка с това се поддържа, 
че „в съответствие с утвърдената практика 
на Съда на Европейския съюз, за целите на 
конкурентноправния анализ болниците – не­
зависимо от своята собственост (държавна, 
общинска, частна) или правен статус (търговско 
дружество, публично предприятие или несто­
панска организация) – следва да се разглеждат 
като „предприятия“, доколкото осъществяват 
стопанска дейност, а именно предоставяне